ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.12.2016 Справа № 6/33-10

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп'яненко О.Ю., при секретарі судового засідання Середі І.Г., розглянувши матеріали справи № 6/33-10 про банкрутство Приватного підприємства "Українська Верстатобудівна Компанія "Салвер",

Представники сторін:

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - фізична особа-підприємець ОСОБА_1,

ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» - Москвічов А.С.,

ПП «УВК «Салвер» в особі ліквідатора Солдаткіна С.В. - представник ліквідатора Ушакова Н.О.

встановив:

Ухвалою господарського суду від 06.12.2016 року було відкладено на 22.12.2016 року розгляд позовної заяви ПП «УВК «Салвер» в особі ліквідатора Соладкіна С.В. та зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 у справі № 6/33-10.

В судовому засіданні ліквідатор проти задоволення зустрічного позову заперечував, що підтверджено у відзиві № 02-01/989 від 20.10.2016 року, в якому ліквідатор просить суд відмовити у визнанні неукладеним договору зберігання від 01.03.2013 року з додатковими угодами, укладеного між ПП «УВК «Салвер» в особі ліквідатора Солдаткіна С.В. та зберігачем ФОП ОСОБА_1

В судовому засіданні представник ліквідатора Солдаткіна С.В. підтримала позовні вимоги.

ФОП ОСОБА_1 підтримала зустрічний позов.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані документи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 30.03.2010 року порушено провадження у справі № 6/33-10 за заявою боржника - Приватного підприємства "Українська Верстатобудівна Компанія "Салвер" в особі голови ліквідаційної комісії Сивоконь О.Ф. про визнання банкрутом відповідно ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою суду від 08.04.2010 року боржника Приватне підприємство "Українська Верстатобудівна Компанія "Салвер" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Солдаткіна С.В.

Ухвалою господарського суду від 17.06.2014 року порушено провадження у справі № 920/1041/14 за позовом ПП "УВК "Салвер" в особі ліквідатора Солдаткіна С.В. до відповідача ФОП ОСОБА_1 про стягнення 115 991 грн. 00 коп.

Рішенням господарського суду від 01.12.2014 року № 920/1041/14 позов в даній справі було задоволено, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь позивача 113 557 грн. 00 коп. основного боргу та 2 320грн.00 коп. судового збору.

15.12.2014 року видано наказ № 920/1041/14 про примусове виконання рішення.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 року в даній справі рішення суду першої інстанції від 01.12.2014 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.04.2015 року в даній справі рішення суду першої інстанції від 01.12.2014 року та постанову суду апеляційної інстанції від 02.02.2015 року було скасовано, справу № 920/1041/14 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою господарського суду від 05.05.2015 року № 920/1041/14 було прийнято до розгляду зустрічний позов ФОП ОСОБА_1 до ПП "УВК "Салвер" в особі ліквідатора Солдаткіна С.В. про визнання договору зберігання недійсним.

Рішенням господарського суду від 30.09.2015 року № 920/1041/14 в задоволенні первісного та зустрічного позовів було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року рішення суду першої інстанції від 30.05.2015 року залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2016 року в даній справі рішення суду першої інстанції від 30.09.2015 року та постанову суду апеляційної інстанції від 20.01.2016 року було скасовано, справу № 920/1041/14 передано до Господарського суду Сумської області для нового розгляду по суті в межах справи № 6/33-10 про банкрутство ПП "УВК "Салвер".

Відповідно до ст. 16 ГПК України справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Відповідно до вимог первісного позову ліквідатор Солдаткін С.В. просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ПП «УВК «Салвер» 115 991,00 грн. основного боргу за договором зберігання від 01.03.2013 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ліквідатором ПП «УВК «Салвер» Солдаткіним С.В. та відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 була зобов'язана зберігати майно позивача - ПП «УВК «Салвер», загальна вартість якого склала 115 991,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що на зберігання ФОП ОСОБА_1, за договором зберігання від 01.03.2013 року було передано майно, а саме:

- верстат консольно-фрезерний 6МВП (61413П), вартістю 3130,00 грн.,

- спец. 2-х стоич. Продольно-фрезерний 6Г610, вартістю 65 819,00 грн.,

- верстат вертикально-фрезерний консольний 6Р12Б, вартістю 3617,00 грн.,

- верстат токарно-винторезний 1К62, вартістю 5564,00 грн.,

- верстат токарно-револьверний 1341, вартістю 11 128,00 грн.,

- верстат круглошлифувальний з підвищекною точністю 3Б161, вартістю 1502,00 грн.,

- верстат токарно-гвинторезний 1Б240ПС, вартістю 7 511,00 грн.

- верстат вертикально-сверлильний М135, вартістю 1903,00 грн.

- верстат відрізний 8Г662, вартістю 4173,00 грн.,

- верстат токарний 1Б240П, вартістю 12519,00 грн.,

- верстат плоскошліфувальний ЗГ71, вартістю 2 434,00 грн.,

- верстат горизонтально-фрезерний 6М83Г, вартістю1168,00 грн.,

- верстат горизонтально-фрезерний 6М83Г, вартістю 1168,00 грн.,

- молот М4134 (250кг), вартістю7011,00 грн.,

- пресс КД 2126, вартістю 3895,00 грн.,

- верстат бесцентрошліфувальний ЗЕ183 (БШС ЗЕ345), вартістю 5 564,00 грн.;

- верстат токарно-револьверний 1Г340П (Спец. Токарний РТ45009), вартістю 6510,00 грн.

Загальна вартість вказаних станків становить 144 617,00 грн.

Факт передачі майна Власником на зберігання Зберігачу підтверджується Актом приймання-передачі майна на зберігання за Договором зберігання від 01.03.2013, підписаного представниками обох сторін.

Додатковою угодою від 25.12.2013 до Договору зберігання від 01.03.2013 сторони виключили з Договору зберігання від 01.03.2013 наступні станки:

- верстат консольно-фрезерний 6МВП (61413П), вартістю 3130,00грн.,

- верстат вертикально-фрезерний консольний 6Р12Б, вартістю 3617,00 грн.,

- верстат круглошлифувальний з підвищекною точністю 3Б161, вартістю 1502,00 грн.,

- верстат вертикально-сверлильний М135, вартістю 1903,00 грн.

- верстат відрізний 8Г662 вартістю 4173,00 грн.,

- верстат горизонтально-фрезерний 6М83Г, вартістю1168,00 грн.,

Додатковою угодою від 10.01.2014 до Договору зберігання від 10.01.2014 сторони дійшли згоди про виключення з Договору зберінання від 01.03.2013 наступні станки:

- молот М4134 (250кг), вартістю7011,00 грн.,

- пресс КД 2126, вартістю 3895,00 грн.

Отже, на зберіганні у відповідача по Договору зберігання від 01.03.2013, з урахуванням Додакових угод від 25.12.2013 та від 10.01.2014 залишились наступне майно:

- спец. 2-х стоич. Продольно-фрезерний 6Г610, вартістю 65 819,00 грн.,

- верстат токарно-винторезний 1К62, вартістю 5564,00 грн.,

- верстат токарно-револьверний 1341, вартістю 11 128,00 грн.,

- верстат токарно-гвинторезний 1Б240ПС, вартістю 7 511,00 грн.

- верстат токарний 1Б240П, вартістю 12519,00 грн.,

- верстат плоскошліфувальний ЗГ71, вартістю 2 434,00 грн.,

- верстат горизонтально-фрезерний 6М83Г, вартістю1168,00 грн.,

- верстат бесцентрошліфувальний ЗЕ183 (БШС ЗЕ345), вартістю 5 564,00 грн.;

- верстат токарно-револьверний 1Г340П (Спец. Токарний РТ45009), вартістю 6510,00 грн.

Як зазначає позивач у позові, загальна вартість вказаних станків, відповідно до проведеної оцінки становить 115 991,00 грн.

Відповідно до п.5.1.7 Договору, Зберігач зобов'язаний нести відповідальність за втрату чи пошкодження майна.

Відповідно до п.6.4.1 Договору, збитки, завдані Власнику втратою (нестачею) або пошкодженням майна відшкодовуються Зберігачем у розмірі його вартості.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов Договору зберігання на звернення власника майна про місцезнаходження та умови зберігання станків не надав інформації стосовно місцезнаходження даного майна, посилаючись на те, що Зберігача не допускають на територію ТОВ "УВК "Салвер", де зберігаються вищезазначені станки, у зв'язку з чим комітетом кредиторів ПП "УВК "Салвер" було прийнято рішення в межах справи про банкрутство ПП "УВК "Салвер" стягнути з відповідача суму коштів відсутніх станків згідно їх ліквідаційної вартості, яка становить 115 991,00 грн.

Відповідно до уточнення до позовної заяви № 02-01/6/33-10/1744 від 09.09.2014 позивач зменшує суму позовних вимог на вартість виявленого станка та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 113 557,00 грн., у зв'язку з тим, що при огляді рухомого майна ПП «УВК «Салвер» виявлено один станок вартістю 2 434,00 грн., тому сума позовних вимог була зменшена.

Тобто, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, позивач просить суд зобов'язати відповідача відшкодувати збитки, шляхом стягнення з останнього грошових коштів у розмірі втраченого майна, яке передавалось на зберігання.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач посилається на лист від 17.01.2014, в якому ліквідатор ПП "УВК "Салвер" - арбітражний керуючий Солдатків С.В. - звертався до відповідача - ФОП ОСОБА_1 про надання відомостей про місцезнаходження та умови зберігання станків, що перебували на зберіганні у останньої по Договору зберігання від 01.03.2013.

У даному зверненні ліквідатор ПП "УВК "Салвер" зазначав, що листом від 10.12.2013 вих. №7-10/1044 ПАТ Банк "Фінанси та Кредит" повідомляв, що з моменту прийняття будівель ТОВ "УВК "Салвер" в управління, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" забезпечив охорону майна на території шляхом залучення спеціалізованої охоронної організації. В ході проведення інвентаризації було виявлено нестачу 16 станків, переданих ПП "УВК "Салвер" на відповідальне зберіганні ФОП ОСОБА_1 В цьому листі Банк зазначав, що ФОП ОСОБА_1 не повідомила про місце зберігання станків, не пояснила способу, у який вона забезпечувала особисте зберігання, не уточнила конкретних приміщень, у яких вона розраховує знайти зниклі станки. Банк вказував про те, що комісійно вже було виявлено відсутність майна на всій території об'єкта. А тому, пропонував стягнути з ФОП ОСОБА_1 вартість зниклого майна та повідомити правоохоронні органи про виявлене порушення.

Як зазначає відповідач у відзиві та свідчать матеріали справи, з метою забезпечення схоронності майна, переданого відповідачу на зберігання по Договору зберігання від 01.03.2013, останній 01.03.2013 уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю УМК "Салверст" договір на фізичну охорону об'єкта, за умовами якого Замовник (відповідач) передав Виконавцю (ТОВ УМК "Салверст" під охорону майно, перелік якого зазначений у Договорі зберігання від 01.03.2013, укладеного між позивачем та відповідачем.

Відповідно до п.3.1 Договору на фізичну охорону Об'єкта, дане майно знаходиться в Сумській області, м. Глухів, вул. 40 років Перемоги,52.

Факт передання відповідачем майна під охорону третій стороні підтверджується Актом приймання-передачі майна від 01.03.2013, підписаного та скріпленого печатками Замовика та уповноваженим представника Виконавця.

23.03.2013 представник ТОВ УМК "Салверст", листом повідомив відповідача про те, що 22.03.2013 на території ПП "УВК "Салвер" відділом Державної виконавчої служби Глухівського міськрайонного управління юстиції проводились дії з примусового виконання рішення суду про передачу предмета іпотеки від ТОВ «УМК "Салверст", під час якої працівниками філії "Полтавське РУ АТ Банк "Фінанси та Кредит" в м. Суми у начальника охорони були вилучені ключі від всіх приміщень, що підтверджується фактом виклику наряду міліції та письмовим пояснення начальника охорони. При цьому, державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Глухівського міськрайонного управління юстиції не був проведений опис майна, що знаходиться на території підприємства, охорона представниками виконавчої служби та працівниками банку не була встановлена.

Виконавець по Договору на фізичну охорону об'єкта від 01.03.2013 повідомив Замовника про те, що з 22.03.2013 теритирія підприємства залишилась без охорони.

На виконання умов Договору зберігання від 01.03.2013, зокрема п.5.1.5, Зберігач повідомив Власника майна листом № 3 від 25.03.2013 про неможливість виконання умов п. 1.1 зазначеного Договору, а саме, відповідати про схоронність данного майна, та припинення зобов'язання за договором, відповідно до ст. 607 Цивільного кодексу України з 22.03.2013.

Відповідач зазначає, що в період з 22.03.2013 (моменту проведення виконавчих дій державними виконавцями з виконання наказу господарського суду від 21.05.2013 № 5021/2865 ) по 02.04.2014 (до моменту укладення договору охорони з ТОВ "Козацька стріла" територія ПП "УВК "Салвер" та ТОВ "УМК "Салверст" перебувала без нагляду та охорони, про що позивачу було достеменно відомо.

Крім того, зі змісту Акту інвентаризації від 18.04.2013 рухомого майна ПП "УВК "Салвер", що знаходиться за адресою 41400, Сумська область, м. Глухів, вул. 40 років Перемоги,52, складеного ліквідатором ПП "УВК "Салвер" Солдаткіним С.В. та представниками Філії "Полтавське регіональне управління ПАТ "Фінанси та Кредит" вбачається, що інвентаризація майна, переданого відповідачу по Договору Зберігання від 01.03.2013 була проведена без відома відповідача - особи, відповідальної за його збереження.

В період з 25.06.2013 відповідач неодноразово намагався потрапити на територію ТОВ "УМК "Салвер" з метою визначення наявності або відсутності ввіреного по Договору зберігання майна, але дозволу від ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на доступ на територію підприємства останній так і не отримав.

Так, 25.06.2013 р. старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Глухівського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні наказу Господарського суду №5021/2865 від 21.05.2013 про повернення нерухомого майна ТОВ "УМК "Салверст" відповідачу, як представнику підприємства за довіреністю, було передано майно. На підставі складених актів ФОП ОСОБА_1 звернулась до ТОВ "Козацька стріла" про передачу ключів від приміщень. Факт отримання даного звернення підтверджується підписом представника ТОВ "Козацька стріла" ОСОБА_9

14.08.2013 представником ТОВ "УМК "Салверст" на ім'я управляючого філією "Полтавське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" був направлений запит про допуск робочої групи на територію підприємства з метою проведення інвентаризації, до якої був включений відповідач. Однак такий дозвіл також не був наданий.

26.11.2013 відповідачем на ім'я заступника керуючого філією "Полтавське РУ" АТ "Банк "Фінанси та Кредит" з управління активами А.Є. Кузнецова був направлений черговий запит про допуск відповідача на територію підприємств, на яких перебувало спірне майно. У відповідь на який відповідачу була надана згода на допуск відповідача разом з уповноваженим працівником банку при умові письмового повідомлення банку про місце зберігання цих верстатів.

Відповідно до ч.1 ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. (ч. 1 ст. 942 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1. ст.. 950 Цивільного кодексу України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема, у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості (ст. 951 Цивільного кодексу України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) ч.1. ст.22 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1,2 ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ст..224 Господарського кодексу України).

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 Господарського кодексу України).

Отже, для застосування такої мірі відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка; збитки; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відшкодування збитків є мірою відповідальності, що застосовується за наявності збитків, протиправності цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки. Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитки.

Позивач не надав суду доказів щодо наявності повного складу цивільного правопорушення, як необхідної умови для покладення на відповідача цивільної правової відповідальності у вигляді відшкодування збиткі

Зокрема, відсутня визначальна складова, за якої неможливо притягнути суб'єкта господарських відносин до відповідальності, а саме, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Матеріали справи свідчать, що сектором ДСБЕЗ СМВ УМВС України в Сумській області було проведено перевірку на звернення ліквідатора по факту зниклого майна, що належать на праві власності ПП "УВК "Салвер", та які знаходились на зберіганні у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на підставі договору зберігання від 01.03.2013. За результатами перевірки правоохоронними органами встановлено, що в діях відповідача не вбачається ознак кримінального правопорушення.

Крім того, з матеріалів справи, вбачається, що відповідачем було вжито достатньо заходів для запобігання зникненню взятого на зберігання майна, шляхом надсилання позивачу повідомлень про неможливість виконання договірних зобов'язань з неналежних від відповідача причин та неодноразових звернень до керуючого філією "Полтавське РУ "АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та охоронної фірми "ТОВ "Козацька стріла".

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Проте, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведені обставини заподіяння збитків, наявності протиправної поведінки відповідача, причинного зв'язку між діями відповідача та понесеними збитками, а також, не надано доказів на підтвердження неналежного виконання відповідачем зобов'язання за договором зберігання.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б могли ідентифікували відсутнє майно з майном, яке було передано відповідачу на зберігання, оскільки станки та верстати, зазначені в акті не відповідають модельному ряду станків, зазначених у договорі зберігання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми коштів відсутніх станків у розмірі 113 557,00 грн. є неправомірними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 до ПП "УВК "Салвер" в особі ліквідатора Солдаткіна С.В., суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог зустрічного позову ФОП ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір зберігання від 01.03.2013 року з додатковими угодами, укладений між власником ПП «УВК «Салвер» в особі ліквідатора Солдаткіна С.В. та зберегачем - ФОП ОСОБА_1, як вчинений без наміру його реального виконання.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом посилається на те, що Договір зберігання від 01.03.2013, був укладений позивачем за зустрічними позовом під впливом обману відповідача з метою списання коштів як оплату за договір зберігання за рахунок коштів отриманих в процесі ліквідації банкрута.

На підтвердження обставин, на які позивач за зустрічним позовом посилається при обґрунтуванні зустрічних позовних вимог, позивач наводить положення п.2.1 Договору. Позивач зазначає, що відповідач не надав жодних документів на підтвердження права власності на майно, передане на зберігання, у спірному договорі не вказано в яких саме приміщеннях знаходиться майно.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Суд зауважує, що позивач не подав доказів того, що спірний договір суперечить чинному законодавству з посиланням на конкретні норми.

Зокрема, наявний протокол інвентаризації майна від 25.08.2010 року, який підписаний в т.ч. ФОП ОСОБА_1 та головою ліквідаційної комісії ПП "УВК "Салвер" Сивоконем О.Ф., відповідно до якого вказано 39 одиниць станків, належних ПП "УВК "Салвер" на праві власності.

Крім того, між ліквідатором Солдаткіним С.В. та ФОП ОСОБА_1 був укладений договір № 3/01 про надання консалтингових послуг від 10.05.2010 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 проводила інвентаризацію майнових активів ПП "УВК "Салвер", тобто ФОП ОСОБА_1 володіла ситуацією щодо майнових активів ПП "УВК " Салвер".

Відповідно до ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Для кваліфікації правочину за статтею 230 Цивільного кодексу України необхідна обов'язкова наявність заперечення іншою стороною обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або замовчення їх існування.

Разом з тим, обставини, на які посилається позивач (не надання відповідачем документів на підтвердження права власності на станки, не зазначення у договорі конкретного приміщення, де знаходиться майно) не можна віднести до обману, оскільки відповідач не приховував від позивача документів в підтвердження права власності на станки, а посилання позивача на відсутність адреси майна, яке зберігається, не може кваліфікуватись судом як обман, оскільки позивач, як вільна сторона, при укладанні договору мав можливість внести пропозиції щодо змісту даного договору, зазначивши в останньому адреси місця зберігання майна.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для визнання договору зберігання від 01.03.2013 недійсним, тому вважає зустрічні позовні вимоги необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 12, 86 Господарського процесуального кодексу України, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд -

ухвалив:

1. В задоволенні позовної заяви № 02-01/6/33-10/1456 від 10.06.2014 року ПП «УВК «Салвер» в особі ліквідатора Солдаткіна С.В. до ФОП ОСОБА_1 у межах справи №6/33-10 про банкрутство ПП «УВК «Салвер» - відмовити.

2. В задоволенні зустрічного позову від 04.05.2015 року (вх. 1056) ФОП ОСОБА_1 до ПП «УВК «Салвер» у межах справи № 6/33-10 про банкрутство ПП «УВК «Салвер» - відмовити.

3. Копію ухвали надіслати кредиторам, ліквідатору та ФОП ОСОБА_1

Суддя О. Ю. Соп'яненко