ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

14 грудня 2016 р. Справа № 902/262/16

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Банаська О.О., суддів Тварковського А.А., Яремчука Ю.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Златобанк", м.Київ

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Вінниця

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національний банк України м.Київ, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м.Київ

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, м.Вінниця, ОСОБА_4, с.Рахни-Лісові, Шаргородський район, Вінницька область, ОСОБА_5, с.Рахни-Лісові, Шаргородський район, Вінницька область

про стягнення заборгованості 3 456 095,99 грн за кредитним договором

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників:

відповідача: ОСОБА_6, довіреність № 2090 від 03.09.2015 р., паспорт серії НОМЕР_1 виданий Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області від 20.05.1996 р.

Представники позивача, третіх осіб не з'явилися.

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою суду від 01.04.2016 р. порушено провадження у справі № 902/262/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 3 456 095,99 грн за кредитним договором №161/12-KL від 04.07.2012 р., з яких 2 150 000,00 грн заборгованості за кредитом, 686 725,41 грн заборгованості за процентами, 588 446,42 грн заборгованості по сплаті пені, 25 924,17 грн заборгованості по сплаті 3 % річних від простроченої суми, 5 000,00 грн штрафу.

20.04.2016 р. до суду від відповідача надійшов відзив по справі (вх. №06-52/3593/16), яким останній заявлені позовні вимоги не визнає з підстав того, що ФОП ОСОБА_1 виконала повністю свої зобов'язання по кредитному договору №161/12-KL від 04.07.2012 р.

Ухвалою від 21.04.2016 р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, а також в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача громадян ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в зв'язку з чим розгляд справи відкладено до 25.05.2016 р.

Ухвалою суду від 25.05.2016 р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи до 10.06.2016 р.

В судовому засіданні 10.06.2016 р. суд дійшов висновку, що справа № 902/262/16 відноситься до категорії справ значної складності, враховуючи суб'єктний склад учасників судового процесу, суперечливість доказової бази, що потребує додаткового витребування нових доказів для всебічного та об'єктивного з'ясування обставин спору в зв'язку з чим суд звернувся до керівництва суду з заявою про призначення колегії у складі трьох суддів для розгляду даної справи.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Вінницької області від 13.06.2016 р. для розгляду справи № 902/262/16 створено колегію у складі трьох суддів: головуючого судді Банаська О.О., суддів Білоуса В.В., Говор Н.Д.

Ухвалою суду від 13.06.2016 р. судовою колегією суду справу № 902/262/16 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 30.06.2016 р.

Згідно службової записки головуючого судді від 30.06.2016 р. в зв'язку із перебуванням судді Говор Н.Д. станом на 30.06.2016 р. у щорічній основній відпустці, розпорядженням керівника апарату суду від 30.06.2016 р. на підставі автоматизованої системи авторозподілу зі складу колегії суддів виведено суддю Говор Н.Д. та введено до складу колегії суддю Яремчука Ю.О.

Ухвалою суду від 30.06.2016 р. прийнято справу № 902/262/16 новим складом колегії до свого провадження та призначено до розгляду на 18.07.2016 р.

Згідно службової записки головуючого судді від 18.07.2016 р. в зв'язку із перебуванням судді Яремчука Ю.О. станом на 18.07.2016 р. у щорічній основній відпустці, розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 18.07.2016 р. на підставі автоматизованої системи авторозподілу зі складу колегії суддів виведено суддю Яремчука Ю.О. та введено до складу колегії суддю Тварковського А.А.

Ухвалою від 18.07.2016 р. справу прийнято до провадження новим складом суду.

Ухвалою суду від 18.07.2016 р. розгляд справи відкладено до 05.09.2016 р., а з 05.09.2016 р. до 19.09.2016 р.

Згідно службової записки головуючого судді від 16.09.2016 р. в зв'язку із перебуванням судді Тварковського А.А. з 19.09.2016 р. по 21.09.2016 р. у відрядженні, розпорядженням керівника апарату суду від 16.09.2016 р. на підставі автоматизованої системи авторозподілу зі складу колегії суддів виведено суддю Тварковського А.А. та введено до складу колегії суддю Яремчука Ю.О.

Ухвалою від 16.09.2016 р. справу прийнято до провадження новим складом суду, а ухвалою від 19.09.2016 р. розгляд справи відкладено до 27.10.2016 р.

Згідно службової записки головуючого судді від 26.10.2016 р. в зв'язку із перебуванням судді Білоуса В.В. у щорічній основній відпустці, розпорядженням керівника апарату суду від 26.10.2016 р. на підставі автоматизованої системи авторозподілу зі складу колегії суддів виведено суддю Білоуса В.В. та введено до складу колегії суддю Тварковського А.А.

Ухвалою від 26.10.2016 р. справу прийнято до провадження новим складом суду.

Ухвалою суду від 27.10.2016 р. розгляд справи відкладено до 24.11.2016 р., а ухвалою від 24.11.2016 р. до 14.12.2016 р.

Ухвалою суду від 29.11.2016 р. за клопотанням позивача справу призначено до розгляду в режимі відеоконференції.

В відзиві від 25.05.2016 р. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав свої пояснення по суті спору та просив суд справу розглянути за відсутності уповноваженого представника (а.с. 64-66, т.2).

Клопотанням від 09.06.2016 р. відповідач просив суд залишити позов без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.81 ГПК України, яке мотивоване перебуванням у провадженні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільної справи № 127/10456/15-ц по вирішенню спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав (а.с.20-27, т.3).

Клопотанням від 09.06.2016 р. та від 30.06.2016 р. відповідач клопотав про зупинення провадження по справі до вирішення пов'язаних з нею справ №761/11070/16-ц та № 761/11074/16-ц, які перебувають на розгляді Шевченківського районного суду м.Києва на підставі ч.1 ст.79 ГПК України (а.с.40-44, 158-162, т.3).

Ухвалою суду від 13.06.2016 р. вказані клопотання відхилені судом з підстав. вказаних в ній.

Заявою від 19.09.2016 р. відповідач клопотав про призначення фінансово-кредитної (економічної) експертизи (а.с.44,45, т.4).

Клопотанням від 24.10.2016 р. відповідач просив суд зупинити провадження по справі до вирішення пов'язаної з нею справи № 127/10456/15-ц, що розглядається Апеляційним судом Вінницької області на підставі ч.1 ст.79 ГПК України (а.с.87-91, т.4).

Ухвалою суду від 24.11.2016 р. дані клопотання судом було відхилено.

13.12.2016 р. до суду від позивача надійшло клопотання (вх.№ 06-52/11815/16) про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивоване перебуванням представника позивача в інших судових засіданнях.

Ідентичне клопотання вищезазначеному надійшло 14.12.2016 р. засобами електронного зв'язку (вх.№ 06-52/11926/16).

Позивач та треті особи в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце судового засідання останні були повідомлені завчасно та належним чином - ухвалою суду від 24.11.2016 р., про що свідчать наявні в справі поштові повідомлення про вручення поштових відправлень та реєстр вихідної кореспонденції господарського суду Вінницької області.

При цьому суд зазначає, що майже вся судова кореспонденція була повернута від третьої особи - ОСОБА_3 до суду без доказів їх вручення з відміткою поштового відділення "за зазначеною адресою не проживає".

Про обізнаність останнього про розгляд даної справи свідчать наявні в справі поштові повідомлення № 809, № 055, № 060 та №369.

Враховуючи наведене суд приймає до уваги такі положення законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Виходячи з вимог ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Варто зазначити, що відповідно до ч.1 ст.64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В абзаці 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Крім того, відповідно до п.3.9.2 вказаної постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При неявці позивача та третіх осіб в судове засідання суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про фізичну особу-підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення позивача та третіх осіб належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останніх в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, позивач та треті особи своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду позивача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Також суд зазначає, що станом на 14.12.2016 р. від третіх осіб не надійшло жодних письмових пояснень, клопотань чи заяв по суті спору (за винятком відзиву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яке надійшло до суду 25.05.2016 р.).

В судове засідання 14.12.2016 р. з'явився представник відповідача, який проти позову заперечив, про що зазначив у відзиві на позовну заяву (№ 06-52/3593/16 від 20.04.2016 р.) (а.с.215-222, т.1).

Справа за клопотанням позивача розглядається в режимі відеоконференції.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляд справи на іншу дату від 13.12.2016 р., суд дійшов висновку про його відхилення виходячи з таких міркувань.

Як наголошено в п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

При цьому суд звертає увагу, що в матеріалах справи містяться докази отримання позивачем ухвали про відкладення судового засідання 24.11.2016 р. (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 655), що на переконання суду свідчить про достатність часу для вжиття позивачем заходів щодо визначення уповноваженої особи на представництво її інтересів в даному судовому процесі.

Суд зазначає, що представництво в господарському процесі не обмежується певним колом осіб, тому відповідач зобов'язаний добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та забезпечити явку свого представника в судове засідання, таким представником може бути сам керівник, головний бухгалтер, бухгалтер, інші працівники підприємства або представники на підставі доручення, які не перебувають з ним у трудових відносинах.

Відтак, безпосередня відсутність в судовому засіданні позивача у зв'язку із участю його уповноваженого представника в іншому судовому процесі не може слугувати підставою для задоволення його клопотання про відкладення розгляду справи з врахуванням наведених вище законодавчих приписів, оскільки вказана обставина не свідчить про неможливість забезпечення відповідачу явки в судове засідання іншого уповноваженого представника з врахуванням того, що до клопотання не долучено належних та допустимих доказів в підтвердження відсутності можливості уповноваження на представництво інтересів позивача в судовому засіданні іншій особі.

Слід вказати, що за клопотанням позивача ухвалою суду від 29.11.2016 р. розгляд даної справи був призначений в режимі відеконференції, що не потребувало забезпечення його явки в судове засідання до Господарського суду Вінницької області, однак позивач не з'явився і до Київського апеляційного адміністративного суду, якому було доручено проведення відеоконференцзв'язку.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яке надійшло до суду засобами електронного зв'язку, судом встановлено, що відповідно до довідки суду від 14.12.2016 р., складеної відповідальним працівником апарату Господарського суду Вінницької області, вказаний документ не містить електронного цифрового підпису.

Відповідно до п.1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Враховуючи те, що клопотання про відкладення розгляду справи, надіслане без електронного цифрового підпису, а тому не є офіційним, воно не підлягає розгляду.

Як вказувалось вище, за клопотанням позивача розгляд справи здійснюється в режимі відеоконференцзв'язку.

Як вбачається із змісту позовної заяви, поясненні від 24.05.2016 р., від 24.05.2016 р., від 09.06.2016 р., від 05.09.2016 р., від 25.10.2016 р. обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в розмірі 3 456 095,99 грн позивач посилається на невиконанння відповідачем Кредитного договору №161/12-KL, укладеного між ПАТ "Златобанк" та ФОП ОСОБА_1 04.07.2012 р. (а.с. 3-8, т.1, 68- 69, 105-106, 187-189 т.2, 48-51, т.3, 21-23, 117-118, т.4).

За твердженням позивача несвоєчасне виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань призвело до виникнення 2 150 000,00 грн заборгованості по кредиту, 686 725,41 грн заборгованості за процентами, 588 446,42 грн заборгованості по сплаті пені, 25 924,17 грн заборгованості по сплаті 3 % річних від простроченої суми, 5 000,00 грн штрафу.

В якості нормативного обґрунтування заявленого позову позивач зазначив положення ст.ст. 11, 509, 525, 526, 543, 610- 611, 624-628, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 18.04.2016 р., письмових поясненнях від 18.04.2016 р., наданих доказах згідно супровідного листа від 21.04.2016 р., додаткових поясненнях від 09.06.2016 р., додаткових поясненнях від 19.09.2016 р., від 23.10.2016 р., усних поясненнях наданих в судових засіданнях просить в його задоволенні відмовити посилаючись на таке:

- у ФОП ОСОБА_1 відсутнє боргове зобов'язання перед ПАТ "Златобанк" за Кредитним договором № 161/12- KL від 04.07.2012 р. та додатковими угодами до нього, оскільки згідно укладених 12.02.2015 р. правочинів з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про виконання зобов'язань третіми особами, останні належним чином виконали зобов'язання відповідача перед Банком до введення тимчасової адміністрації, відтак, зобов'язання вважаються припиненими;

- 12.02.2015 р. між сторонами укладено Договір про розірвання Кредитного договору № 161/12- KL від 04.07.2012 р. в якому зафіксовано відсутність взаємних претензій;

- розмір заборгованості нічим не підтверджено та не доведено;

- поданий розрахунок по справі суперечить розрахунку, який був встановлений в рішенні Апеляційного суду Вінницької області;

- позивачем пропущено строк позовної давності по нарахуванню штрафних санкцій;

- позивачем заявлено до стягнення одночасно пеню та штраф, що не узгоджується з приписами ст.61 Конституції України (а.с. 210-222, т.1, а.с.17, т.2, 12-16, т.3, 47-50, т.4).

Третя особа на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надала суду письмові пояснення від 25.05.2016 р. по справі в яких остання позов ПАТ "Златобанк" підтримала та вказала, що наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування № 167 від 14.04.2015 р. на підставі п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" договори про виконання зобов'язань третіми особами було віднесено до нікчемних договорів, про що сторін було повідомлено додатково. При цьому факт правомірності віднесення спірних Договорів про виконання зобов'язань третіми особами до нікчемних правочинів встановлений рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 11.03.2016 р. по справі № 127/10456/15-ц.

Крім того, відповідача було повідомлено про нікчемність Договору про розірвання Кредитного договору № 161/12- KL від 04.07.2012 р., оскільки він ґрунтується на обставинах, які випливають з нікчемних договорів.

При цьому, Кредитний договір № 161/12- KL від 04.07.2012 р. знаходиться в рефінансі Національного банку України відповідно до Договору застави майнових прав № 12/ЗМП від 05.03.2014 р. (а.с. 64-66, т.2).

Від інших третіх осіб на стороні позивача та відповідача - Національного банку України, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не надійшло жодних пояснень чи заперечень по суті спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, надані в попередніх судових засіданнях пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

04.07.2012 р. між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" та ФОП ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 161/12-КL, відповідно до умов якого (п.1.1) Кредитодавець надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього кредитного договору (а.с.13-29, т.1).

Відповідно до п.1.2 кредитного договору, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у формі відкриття відкличної кредитної лінії, в межах максимального ліміту заборгованості, визначеного цим кредитним договором. Кредит може надаватися траншами. Позичальник має право в будь-який час без повідомлення Банку здійснювати погашення поточної заборгованості по кредиту і за умови дотримання умов надання кредитних коштів, встановлених цим кредитним договором, може знову отримувати кредит в межах максимального ліміту за кредитною лінією.

Грошові кошти за кредитною лінією ( отримання траншів) надаються Банком за заявками Позичальника (далі "Заявка") після їх акцепту Банком. Заявка складається за формою, затвердженою Банком, в 2-х примірниках. Зобов'язання Банка по кредитуванню в рамках даного кредитного договору визначаються сумою акцентованої ним заявки та виникають в момент акцепту заявки.

При наданні Позичальнику кредитних коштів за акцептованою заявкою в обсязі, зазначеному у заявці така заявка вважається виконано, а зобов'язання Банка дотриманими. При досягненні Позичальником максимального ліміту заборгованості нові заявки Банком не розглядаються до часткового або повного повернення кредитних коштів. Після часткового/повного повернення кредиту Позичальник може надавати в Банк нові заявки в межах чинного максимального ліміту заборгованості.

У відповідності до п.1.2.1 кредитного договору, кредит надається для поповнення обігових коштів.

Згідно п.1.3 кредитного договору максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 5 000 000,00 грн.

У п.1.4 кредитного договору, зазначено, що строк дії максимального ліміту за кредитною лінією складає 24 місяці. Кінцева дата повернення кредиту не пізніше 03.07.2014 р. включно.

Відповідно до п.1.4.1 кредитного договору, зниження максимального ліміту кредитної лінії здійснюється згідно з графіком, обумовленому сторонами в Договорі.

Позичальник зобов'язаний здійснювати погашення заборгованості згідно графіку зниження максимального ліміту.

У п.1.5 кредитного договору, зазначено, що за користування кредитом Позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, що встановлюється у розмірі - 22 % річних.

Пунктом 2.2.1 кредитного договору передбачено, що повернення кредитних коштів здійснюється на рахунок для оплати боргових зобов'язань та процентів.

У відповідності до п.3.4.1. кредитного договору, Позичальник зобов'язаний використовувати кредит виключно на цілі, передбачені цим кредитним договором.

Згідно п.3.4.2 кредитного договору, Позичальник зобов'язаний сплачувати проценти/комісію у розмірі та в порядку, передбаченому цим кредитним договором, згідно умовами кредитного договору.

Пунктом 3.4.3 кредитного договору, встановлено, що Позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі та в порядку та в строки, передбачені цим кредитним договором, в тому числі достроково, у разі настання несприятливих обставин.

Відповідно до п.3.4.4 кредитного договору, Позичальник зобов'язаний безумовно сплатити неустойку (штраф, пеню), інші штрафні санкції, відшкодувати заподіяні банку збитки, завданні невиконанням/неналежним виконанням умов кредитного договору.

Пунктом п.4.1 кредитного договору сторони передбачили, що за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та/або за несвоєчасну повну чи часткову сплату/несплату процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення за кожен день прострочення та обчислюється з суми неповерненого Кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє Позичальника від сплати кредиту та/або проценті до моменту фактичного погашення заборгованості.

Згідно п.4.3 кредитного договору, за кожен випадок невиконання/неналежного виконання зобов'язань за цим кредитним договором, визначених в п.3.4 Позичальник сплачує Кредитодавцю штраф у розмірі 5 000,00 грн.

Пунктом 7.6 кредитного договору втановлено, що кредитний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін, скріплення печатками і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

Разом з тим, між сторонами було укладено ряд додаткових договорів, зокрема:

- 30.04.2013 р. між сторонами було укладено договір про внесення змін, яким сторони домовились щодо сплати процентів за користування кредитними коштами за період з 01.04.2013 р. по 30.04.2013 р. включно не пізніше 14.05.2013 р. включно;

- 06.08.2013 р. між сторонами було укладено договір про внесення змін, яким сторони домовились викласти п. 8.12. кредитного договору № 161/12/KL від 04.07.2012 р. в новій редакції;

- 01.11.2013 р. було підписано додатковий договір до кредитного договору №161/12/КL від 04.07.2012 р., яким сторони домовились викласти пункти 1.4.1 в новій редакції, яким сторони погодили графік зменшення ліміту заборгованості;

- 29.08.2014 р. було підписано додатковий договір до кредитного договору №161/12/КL від 04.07.2012 р., яким сторони домовились викласти пункти 1.3, 1.4. 1.4.1, 1.5 та 2.1 в новій редакції, зокрема:

" п. 1.4.1 викладено в наступній редакції: максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією становить 2 600 000,00 грн";

"п.1.4 Строк дії максимального ліміту за кредитною лінією складає 24 місяці. Кінцева дата повернення - 29.08.2016 р. включно";

"п.1.5 За користування кредитом Позичальником сплачуються проценти у вигляді фіксованої процентної ставки, яка встановлюється у розмірі - 28 % річних".

"2.1 Надання позичальнику коштів в межах максимального ліміту за кредитною лінією здійснюється банком після набуття чинності цим кредитним договором у разі дотримання певних умов в сукупності та визначили умови їх надання, зокрема, укладання Договору поруки з ОСОБА_3 та Договору іпотеки комплексу будівель та споруд, земельних ділянок, що розташовані в АДРЕСА_5".

Крім того, сторони доповнили Договір наступним пунктом - 1.7 в наступній редакції: За користування кредитом позичальником сплачуються проценти за період з 01.08.2014 р. по 25.08.2014 р. до 07.09.2014 р." та погодили графік зменшення ліміту заборгованості.

Одночасно з укладанням Договору про надання кредиту сторонами укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, яке належить відповідачу вартістю 10 361 000,00 грн, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 та Договір поруки, укладений між позивачем та ОСОБА_3, відповідно до якого останній та відповідач відповідають перед ПАТ "Златобанк" як солідарні боржники.

Судом встановлено, що 12.02.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Златобанк", ФОП ОСОБА_1 (сторони) та ОСОБА_5 та 12.02.2015 р. між сторонами та ОСОБА_4 було укладено ідентичні за своїм змістом та обсягом зобов'язань Договори про виконання зобов'язання третіми особами відповідно до п.1.1. яких керуючись ст. 528 Цивільного кодексу України, Новий боржник здійснює виконання зобов'язань Первісного боржника (ФОП ОСОБА_4.) за кредитним договором № 161/-12KL від 04.07.2012 р. (надалі - Кредитний договір), а Кредитор надає свою згоду на виконання Новим боржником зобов'язань за первісного боржника за вказаним кредитним договором в сумі 699 568,59 грн та 1 471 198,54 грн відповідно.

Пунктом 1.2 договорів сторони передбачили, що Новий боржник зобов'язаний виконати зобов'язання за кредитним договором, спрямувавши зазначені кошти на погашення заборгованості перед Кредитором за Кредитним договором.

Згідно п. 1.3 договору, обов'язки визначені у п.1.2. цього договору, мають бути виконані Новим боржником не пізніше 29.08.2016 р.

Відповідно до п.3.1 договору зобов'язання Нового боржника перед кредитором за цим договором припиняється їх належним виконанням та з інших підстав, прямо визначених чинним законодавством України.

На виконання умов даного договору, згідно банківських виписок від 12.02.2015 р. кошти в сумі 2 170 767,13 грн з депозитного рахунку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були списані в рахунок погашення заборгованості ФОП ОСОБА_1 за Кредитним договором № 161/12-KL від 04.07.2012 р.

13.02.2015 р. ПАТ "Златобанк" видано довідку № 114 про відсутність заборгованості ФОП ОСОБА_1 за Кредитним договором № 161/12-KL від 04.07.2012 р. у зв'язку з повним погашенням.

В матеріалах справи міститься чинний станом на день слухання справи в суді Договір про розірвання Кредитного договору №161/12-KL від 04.07.2012 р., укладений між сторонами у справі, в якому вказано, що сторони один до одного претензій не мають (а.с.43, т.2).

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", чинній на час запровадження тимчасової адміністрації у банку, нікчемними є правочини неплатоспроможного банку, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" грошові кошти в сумі 200 000 гривень 00 коп. є лише мінімальним граничним розміром відшкодування Фондом гарантування вкладів кожному вкладнику банку, який гарантовано виплачується Фондом.

Водночас вимоги вкладників у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, задовольняються в четверту чергу за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та продажу майна банку, згідно п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, сума грошових коштів, яку одержують вкладники банку, не обмежена обсягом гарантованої виплати, що здійснюється Фондом.

Таким чином, уклавши 12.02.2015 р. Договір про виконання зобов'язання третьою особою та виконавши його умови, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 отримали право вимоги до боржника - ФОП ОСОБА_1, а не до Банку.

Водночас, за змістом ст. ст. 526 та 1058 Цивільного кодексу України, зобов'язання банку з повернення вкладу за договором депозиту вважається виконаним із моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

За результатами розгляду справи, позивачем не доведено у чому саме полягає отримана ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перевага перед іншими кредиторами банку у результаті укладення договору від 12.02.2015 р.

Натомість внаслідок виконання вказаними особами зобов'язань позичальника вони набули право вимоги сплати грошових коштів до боржника, який допустив тривале прострочення виконання зобов'язань перед банком, при цьому за відсутності договору про виконання грошового зобов'язання третьою особою та, відповідно, його виконання, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мали би право вимагати виплати їм гарантованої суми у розмірі 200 000 грн 00 коп. та залишку депозиту в процедурі ліквідації банку.

Разом з цим, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 мали право розпоряджатись своїм вкладом, розміщеним у банку, на час укладення договору про виконання зобов'язань третьою особою та на час його виконання сторонами.

З огляду на викладене, боржник у зобов'язанні був замінений іншою особою за згодою кредитора, що відповідає положенням ст. 520 Цивільного кодексу України щодо суті спірних правовідносин та положенням ст. 521 Цивільного кодексу України щодо форми правочину, а також ч. 1 ст. 528 Цивільного кодексу України, згідно якої виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо за умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто.

Крім того, наведеною нормою можливість виконання обов'язку боржника іншою особою не ставиться у залежність від волі кредитора, а кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

У зв'язку з наведеним, суд дійшов мотивованого висновку про відсутність будь-яких умов щодо пільг, переваг для ФОП ОСОБА_1, гірших ринкових умов, переплати з боку ПАТ "Златобанк", з огляду на що зміст договору про виконання зобов'язання третіми особами від 12.02.2015 р. не відповідає жодному з зазначених ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", в редакції від 12.02.2015 р., критеріїв, а тому не міг спричинити погіршення фінансового стану банку, тобто, вказаний договір не є нікчемним у розумінні вимог наведеної норми.

Водночас, судом встановлено, що станом на час виконання договорів від 12.02.2015 р., в т.р. договору про розірвання кредитного договору останні не оскаржувались, а тому є дійсними і в силу приписів ст. 204 Цивільного кодексу України, створюють передбачені законом правові наслідки для сторін.

Принагідно суд зауважує, що у випадку визнання недійсним у судовому порядку договорів від 12.02.2015 р. у будь- якої із зацікавлених осіб існуватиме право переглянути вказане судове рішення в порядку встановленому розділом ХІІІ ГПК України "Перегляд рішення, ухвали, постанови господарського суду за нововиявленими обставинами".

З огляду на викладене, доводи позивача про нікчемність Договорів про виконання зобов'язань третьою особою, укладених між ПАТ "Златобанк", ОСОБА_5 та ОСОБА_4 12.02.2015 р., не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки у цьому разі не відбулося вчинення банком платежу на користь його кредитора чи передачі будь-якого майна, що належить банку, кредитор також не мав переваг перед іншими вкладниками, оскільки право нового кредитора вимагати від боржника повернення сплачених на виконання кредитного договору коштів передбачено нормами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахування вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки заборгованість відсутня, що стверджується матеріалами справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні даного спору судом враховано правові позиції Верховного Суду України викладені в постанові від 23.11.2016 р. по справі № 3-869гс16.

14.12.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43, 45, 22, 32, 33, 34, 35, 36, 42, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 11 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості 3 456 095,99 грн за кредитним договором відмовити повністю.

2. Копію рішення надіслати позивачу та третім особам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 19 грудня 2016 р.

Головуючий суддя О.О. Банасько

Судді А.А. Тварковський

Ю.О. Яремчук

віддрук. 8 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул.Б.Хмельницького, 17/52, м.Київ, 01030.

3 - Національному банку України - вул. Інститутська, 9, м.Київ, 01601.

4 - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - б-p Т. Шевченка, 33-Б, м. Київ, 01032.

5, 6 - ОСОБА_3 - АДРЕСА_1, 21100; АДРЕСА_2, 21000.

7 - ОСОБА_4 - АДРЕСА_4

8 - ОСОБА_5 - АДРЕСА_3