ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2016 р.Справа № 916/2295/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів В.Т. Пироговського, В.Б. Туренко,

(на підставі розпорядження в.о. керівника апарату від 18.11.2016р. №892 про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу автоматизованої зміни складу колегії суддів від 18.11.2016р.),

при секретарі судового засідання А.В.Земляк,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ГК "УКРГАЗ"

на рішення господарського суду Одеської області від 03.10.2016р.

у справі №916/2295/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ГК "УКРГАЗ"

до Публічного акціонерного товариства "Одеський припортовий завод"

про стягнення 110 019 153,41 грн.,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю ГК „УКРГАЗ звернулося до Публічного акціонерного товариства „Одеський припортовий завод та з урахуванням збільшення позовних вимог просило стягнути заборгованість в загальній сумі 110 019 153,41 грн., з яких сума основного боргу 94 736 265,37грн., пеня в сумі 2 622 993,20 грн., три відсотки річних в сумі 291 542,99 грн. та штраф в сумі 12 368 351,85грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №20/СН-193/1 від 31.05.2016р. щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого природного газу.

У відзиві на позов відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.10.2016р. позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 94 736 265,37 грн., три відсотки річних в сумі 254327,37 грн., пеню в сумі 1 500 000 грн., штраф у розмірі 5 736 813,27 грн. В решті частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за укладеним між сторонами у справі договором №20/СН-193/1 від 31.05.2016р. щодо своєчасної та повної оплати отриманого за цим договором природного газу, внаслідок чого з урахуванням сплати відповідачем 22.07.2016р. коштів у розмірі 10 000 000,00 грн. та 09.08.2016р. в сумі 20000000,00 грн. стягненню підлягає сума основної заборгованості в розмірі 94736265,37 грн. Суд першої інстанції, проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок відсотків річних, дійшов висновку, що в загальній сумі стягненню підлягає 254327,37 грн. -3% річних. Також, місцевий суд дійшов висновку, що за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відповідач повинен сплатити пеню та штраф, при цьому суд на підставі ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України зменшив їх розмір, стягнувши з відповідача на користь позивача 1 500 000,00грн. пені та 5 736 813,27 грн. штрафу.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позов в частині стягнення пені та штрафу задовольнити повністю. В обґрунтування доводів, викладених в апеляційній скарзі, скаржник послався на порушення судом норм матеріального і процесуального права та зазначив, що місцевий суд не мав правових підстав порівнювати розмір санкцій з розміром збитків, а тому не мав правових підстав зменшувати штрафні санкції (неустойку), посилаючись на те, що позивач не надав доказів понесення ним збитків. Той факт, що відповідач відноситься до об'єкта державної власності, не може вважатися обставиною, яка є підставою для зменшення розміру неустойки, так як відповідно до Конституції України всі форми власності є рівними, а відповідач є суб'єктом господарювання - господарським товариством, яке, як і позивач, створене з метою отримання прибутку. Між сторонами склалися договірні правовідносини, в яких відповідач порушив свої зобов'язання, а тому має нести передбачену договором відповідальність, зокрема, щодо сплати неустойки.

16.12.2016р. від скаржника надійшло додаткове обґрунтування до апеляційної скарги, в якому скаржник зазначив про те, що судом надано перевагу відповідачу, як суб'єкту державної економіки, без врахування фінансового стану позивача. Судом необґрунтовано визнано винятковість даного випадку, не надано належної правової оцінки тому факту, що невиконання зобов'язання мало триваючий характер, і на момент розгляду справи основне зобов'язання за договором відповідачем погашено не було, як і не вчинено таких дій на даний момент. Крім того, судом не з'ясовано питання поведінки винної сторони, а саме, невжиття відповідачем заходів до негайного добровільного виконання зобов'язання за договором.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача заявив клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги та продовження строку розгляду справи у зв'язку із вступом у справу нового представника Товариства з обмеженою відповідальністю ГК "УКРГАЗ" та надання можливості останньому ознайомитися з матеріалами справи.

Судова колегія, розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду апеляційної скарги та продовження строку розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи, дійшла висновку про його необґрунтованість з огляду на те, що апеляційна скарга позивача була подана до Одеського апеляційного господарського суду 26.10.2016р. Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 31.10.2016р. апеляційна скарга прийнята до розгляду та призначена на 21.11.2016р. За клопотанням позивача, яке надійшло 21.11.2016р., розгляд справи судом апеляційної інстанції був відкладений на 19.12.2016р. Отже, у представника позивача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків і договір є обов'язковим до виконання.

31.05.2016 р. між ТОВ ГК "УКРГАЗ" (продавець) та ПАТ "Одеський припортовий завод" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №20/СН-193/1, відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупцю природний газ, приведений до стандартних умов, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ в порядку та на умовах, визначених в договорі (а.с. 9-15).

Згідно з п. 2.1. договору строки передачі газу у відповідному місяці передачі визначаються сторонами у додаткових угодах до договору.

Відповідно до п. 2.2. договору обсяг газу, що підлягає передачі продавцем покупцеві за цим договором, а також ціна за 1 тисячу метрів кубічних газу визначається та узгоджується сторонами у додаткових угодах до договору.

Підпунктом 2.3.2. договору передбачено, що обсяги переданого газу у відповідному місяці передачі газу визначаються в актах приймання-передачі газу (обсяг газу).

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пункті передачі газу з дати підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі газу та комерційного акту приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, повязану із правом власності на газ (п.3.3. договору).

У пункті 4.2. договору сторони погодили, що загальна ціна договору складається із загальної вартості газу, переданого покупцю за весь період дії договору.

Відповідно до п. 10.1. сторони визначили, що договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитками печаток сторін і діє до 31 липня 2016р., але в будь-якому випадку, до моменту повного та належного виконання сторонами своїх зобовязань за договором, зокрема, в частині здійснення взаєморозрахунків.

Додатковою угодою №1 до договору №20/СН-193/1 від 31.05.2016р. сторони погодили, що продавець здійснює передачу покупцю у травні 2016р. обсягу газу у розмірі до 20000,00 тис. куб. м. Ціна за одну тисячу кубічних метрів газу становить 5 312,50 грн., крім того ПДВ 20%-1062,50 грн. Всього ціна з ПДВ 20% за 1000 куб. м. складає 6 375 грн. Загальна вартість газу за договором складає 127500000,00 грн., в т.ч. ПДВ -21250000,00 грн. Оплата за газ проводиться шляхом перерахування грошових коштів в термін до 31.07.2016р. (а.с. 16).

Позивач на виконання умов договору у травні 2016р. передав, а відповідач прийняв 19 566,473 тис. м. куб. природного газу на суму 124736265,37 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.05.2016р. (а.с.17).

22.07.2016р. ПАТ „Одеський припортовий завод перерахувало на користь ТОВ ГК „УКРГАЗ грошові кошти за поставлений у травні 2016р. природний газ в сумі 10000000,00 грн. (а.с.56).

01.08.2016р. ТОВ ГК „УКРГАЗ звернулось до відповідача з вимогою про виплату боргу за поставлений газ в сумі 114 736 265,37 грн. у термін до 02.08.2016р. (а.с.18-19).

09.08.2016р. ПАТ „Одеський припортовий завод перерахувало на користь ТОВ ГК „УКРГАЗ частину грошових коштів за поставлений природний газ в сумі 20 000 000,00 грн. (а.с.61).

Позивач з урахуванням збільшення позовних вимог в позовній заяві вказав на те, що відповідач за поставлений природний газ у травні 2016р. розрахувався частково, у зв'язку з чим прострочена заборгованість останнього перед ТОВ ГК „УКРГАЗ станом на 15.08.2016р. становить 94 736 265,37 грн. Також відповідач повинен сплатити позивачу пеню в сумі 2622993,20грн., три відсотки річних в сумі 291 542,99 грн. та штраф в сумі 12368351,85грн.

Відповідач в суді першої та апеляційної інстанції підтвердив, що має прострочений борг перед позивачем в сумі 94 736 265,37 грн., який судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобовязань щодо своєчасної та повної оплати вартості природного газу позивачем в порядку ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних в загальній сумі 291 542,99 грн.

Судова колегія, перевіривши розрахунок позивача, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що так як заборгованість відповідача протягом періоду з 01.08.2016р. по 08.08.2016р. включно складала 114 736 265,37 грн., правильним розрахунком трьох відсотків річних є 75443,023 грн., на відміну від нарахованих позивачем трьох відсотків річних в сумі 75 236,90 грн., а за період з 09.08.2016р. по 31.08.2016р. на суму заборгованості в розмірі 94736265,37 грн. - 179090,47 грн. Отже, з урахуванням вищезазначеного, відповідач повинен сплатити позивачу три відсотки річних в сумі 254327,37 грн.

Позивач за прострочення зобов'язання щодо несвоєчасної оплати за поставлений природний газ за період з 01.08.2016р. по 08.08.2016р. нарахував відповідачу на суму заборгованості у розмірі 114736265,37 грн. пеню в сумі 777 447,92 грн. та пеню у сумі 1845545,28 грн. за період з 09.08.2016р. по 31.08.2016р. на суму заборгованості у розмірі 94736 265,37 грн. Загальний розмір нарахованої пені склав 2622993,20 грн.

Відповідно до п. 6.2 договору у разі несплати або несвоєчасної оплати за газ у строки, зазначені у п. 5.1 договору покупець додатково сплачує на користь продавця штраф у розмірі 5% від загальної вартості газу суми заборгованості, а у разі прострочення платежу понад 10 календарних днів додатково штраф у розмірі 7% від загальної вартості газу суми такого простроченого платежу.

Згідно з п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 5736813,27 грн., що складає 5% від суми заборгованості у розмірі 114736265,37 грн. станом на 01.08.2016р., штраф у розмірі 6631538,58 грн., що склав 7% від суми заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 94736265,37 грн. станом на 11.08.2016р.

Наявний у справі розрахунок зазначених сум відповідає умовам договору, чинному законодавству та відповідачем не спростований як в цілому, так і за його складовими.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо законності нарахування пені та штрафу.

При цьому, місцевим господарським судом, з посиланням на ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст.83 Господарського процесуального кодексу України зменшено розмір штрафних санкцій.

В апеляційній скарзі позивач послався на безпідставність зменшення нарахованих штрафних санкцій, так як місцевий суд не мав правових підстав порівнювати розмір санкцій з розміром збитків, а тому не мав правових підстав зменшувати штрафні санкції (неустойку), посилаючись на те, що позивач не надав доказів понесення ним збитків. Між сторонами склалися договірні правовідносини, в яких відповідач порушив свої зобов'язання, а тому має нести передбачену договором відповідальність, зокрема, щодо сплати неустойки в повному обсязі.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як свідчать матеріали справи відповідач листом від 05.08.2016р. №3110 звертався до позивача, зазначивши про тимчасові фінансові труднощі та визнання заборгованості за передачу природного газу у травні 2016р. на суму 114736265,37 грн. Одночасно відповідач запропонував графік погашення боргу у три етапи: до 09.08.2016р. -20млн. грн.; до 17.08.2016р.-20 млн. грн.; до 23.08.2016р.-остаточний розрахунок. Відповідно до умов договору строк оплати за газ минув 31.07.2016р., вимогу про оплату заборгованості позивач направив відповідачу 01.08.2016р. Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату 22.07.2016р. на суму 10млн. грн., 09.08.2016р. на суму 20 млн. грн.

Отже, відповідач у стані скрутного фінансового становища не ухилявся від оплати заборгованості, а здійснив часткову оплату у встановлений строк на 10 млн. грн., а через 5 днів після закінчення строку оплати визнав суму боргу та просив здійснити розстрочення залишку суми в три етапи, при цьому сплативши 20 млн. грн. на першому етапі. Інші два платежі не були здійснені відповідачем у зв'язку з виникненням аварійної ситуації на підприємстві відповідача, про що свідчить лист ФДМУ від 07.09.2016р.

Факт виникнення аварійної ситуації у відповідача підтверджується роздруківкою із сайту Фонду державного майна України, з якої вбачається, що ПАТ "Одеський припортовий завод" змушене було виконати аварійну зупинку заводу, та повідомлено про засідання наглядової ради ПАТ "Одеський припортовий завод" у даній справі, на яких було надано згоду на укладання договору з позивачем з постачання відповідачу природного газу.

Прийняття 11.08.2016р. на засіданні наглядової ради ПАТ "Одеський припортовий завод" рішення про надання згоди на укладання договору з позивачем щодо постачання в серпні 2016р. природного газу зумовлене виробничою необхідністю заводу, яка пов'язана з аварійною зупинкою заводу. Вказані дії були спрямовані на відновлення роботи заводу.

Крім того, як вбачається зі звіту про фінансові результати роботи відповідача за 9 місяців 2016р., ПАТ "Одеський припортовий завод" зазнало збитків у розмірі 560 520 млн. грн.

Отже, викладені обставини свідчать про скрутне фінансове становище відповідача.

Враховуючи викладене та вищезазначені норми закону, які застосовуються за визначених умов на розсуд суду, оцінивши об'єм виконання боржником зобов'язання за укладеним договором, обставини, які стали підставою для неповного його виконання, та виходячи з принципу справедливості, добросовісності та розумності, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок місцевого господарського суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій зі стягненням з відповідача пені в розмірі 1 500 000,00грн. та 5 736 813,27 грн. штрафу.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що в процесі розгляду даної справи фактичні її обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження наданих сторонами в обґрунтування своїх доводів і заперечень доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та зводяться до намагання переоцінити встановлені судом обставини, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

постановив:

Рішення господарського суду Одеської області від 03.10.2016р. у справі №916/2295/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу-без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 19.12.2016

Головуючий суддя Л.В. Поліщук

Суддя В.Т. Пироговський

Суддя В.Б. Туренко