ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016р. Справа № 914/2713/16

За позовом:Комунального підприємства Львівської обласної ради «Нерухомість та майно», м. Львів;
до відповідача:Приватного підприємства «Деміус», м. Львів;
про:стягнення 7591,21 грн. боргу, 102,46 грн. 3% річних, 546,08 грн. пені, 298,04 грн. інфляційних втрат, 2277,36 грн. штрафу за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання приміщень та надання комунальних послуг №58-с від 01.04.2014р.
Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник (довіреність від 08.08.2016р. № 1012);
від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 12.12.2016р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

24.10.2016 року на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Комунального підприємства Львівської обласної ради «Нерухомість та майно» (надалі Позивач) до Приватного підприємства «Деміус» (надалі Відповідач) про стягнення 7591,21 грн. боргу, 102,46 грн. 3% річних, 546,08 грн. пені, 298,04 грн. інфляційних втрат, 2277,36 грн. штрафу за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання приміщень та надання комунальних послуг №58-с від 01.04.2014р.

Ухвалою суду від 26.10.2016р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 24.11.2016р. Розгляд справи відкладався на 12.12.2016р. та 21.12.2016р., про що судом винесено відповідні ухвали.

Представник позивача в судове засідання з'явився, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.04.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання приміщень та надання комунальних послуг №58-с, згідно якого позивач взяв на себе зобовязання забезпечувати утримання та обслуговування нежитлових приміщень позивача по вул. С. Стрільців, 3 у м. Львові, шляхом укладення відповідних договорів з постачальними організаціями, а відповідач відшкодовувати понесені ним витрати. Оскільки, всупереч умовам договору, відповідач не здійснив відшкодування витрат на утримання приміщень, в результаті чого заборгував позивачу 7591,21 грн., КП ЛОР «Нерухомість та майно» звернулося з даним позовом до суду. При цьому, представник зазначив, що 27.10.2016р. відповідачем було перераховано 7593,00 грн., таким чином на день розгляду справи, основна сума боргу та 1,79 грн. сплачені. Відтак, представник просить суд стягнути з відповідача 102,46 грн. 3% річних, 298,04 грн. інфляційних втрат, 544,29 грн. пені та 2277,36 грн. штрафу.

Представник відповідача в судове засідання зявився, просив у задоволенні позову відмовити. Заперечуючи проти позовних вимог представник зазначив, що всупереч п. 2.1. договору позивачем не було надано актів приймання-передачі виконаних робіт (надання-послуг) як доказів виконання зобовязань за договором, відповідно відсутні і підстави для нарахування та стягнення штрафних санкцій. Крім цього, представник стверджує, що умовами укладеного між сторонами договору не було передбачено права позивача на стягнення в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних, а тому позивач був не вправі здійснювати нарахування таких.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2014р. між позивачем (балансоутримувачем) та відповідачем (користувачем) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання приміщень та надання комунальних послуг №58-с (надалі Договір), за умовами п. 1.1., 1.2. якого балансоутримувач забезпечує утримання та обслуговування нежитлових приміщень в будинку, що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3, який належить до спільної власності територіальних громад Львівської області і з цією метою укладає з постачальними організаціями відповідні угоди і проводить розрахунки. Користувач відшкодовує балансоутримувачу витрати за надання послуг щодо забезпечення тепловою енергією для опалення, електроенергією, водопостачанням та водовідведенням, охорона (консьєрж), прибирання місць спільного користування, інші витрати повязані з утриманням та обслуговуванням будинку (надалі Послуги), на підставі виставлених балансоутримувачем рахунків.

Як встановлено судом, нежитлові приміщення другого поверху №77 площею 13,8 кв.м., №78 площею 32,7 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м., що знаходиться по вул. Січових Стрільців, 3 у м. Львові було набуте відповідачем на підставі договору купівлі-продажу частки нежитлових приміщень шляхом викупу від 05.01.2015р.

У відповідності до п.п. 2.1., 2.2. Договору, сума договору складається із сум, зазначених в рахунках і актах приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг), які щомісячно виставляються на підставі даного договору. Користувач відшкодовує балансоутримувачу вартість послуг, з врахуванням рівня рентабельності, що складає 8% від суми наданих послуг за місяць. Користувач зобовязаний щомісяця самостійно отримувати рахунки-фактури та акти приймання-передачі в балансоутримувача за адресою: м. Львів, вул. Винниченка, 8. Не отримання рахунку користувачем не звільняє його від обовязку своєчасної оплати за надані послуги.

За змістом п. 2.3. Договору, користувач зобовязується здійснювати оплату до 20 числа місяця наступного за розрахунковим на рахунок балансоутримувача р/р 055 в філії АТ «Укрексімбанк», МФО 325718, .

На виконання умов Договору позивачем були виставлені відповідачу відповідні рахунки для оплати за січень, червень вересень 2016р., однак як встановлено судом, такі оплачені у строк, визначений Договором користувачем не були, що і слугувало підставою для звернення позивача до суду.

З наявної в матеріалах справи банківської виписки по рахунку вбачається, що 27.10.2016р. відповідачем на рахунок позивача внесено 7593,00 грн., що свідчить про те, що основна заборгованість, станом на день розгляду справи відсутня, більше того, переплачено 1,79 грн., яка як стверджує позивач була зарахована в якості часткової оплати пені.

Встановивши наведені обставини справи суд вважає, що провадження у справі в частині стягнення з відповідача 7591,21 грн. боргу та 1,79 грн. пені слід припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України (у звязку з відсутністю предмета спору), а решту позовних вимог задоволити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Так, ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зобов'язання в силу приписів ч. 1 ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (положення ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що у встановлений в п. 2.3. Договорі строк відповідач не здійснив відшкодування витрат на утримання приміщень та надання комунальних послуг на користь балансоутримувача, він вважається таким, що прострочив.

Посилання відповідача про відсутність підстав для нарахування 3% річних, інфляційних, пені та штрафу, оскільки позивачем не доведено факту виконання зобовязання судом відхиляються, оскільки в силу п. 4.4.1. постанови Пленуму ВГС України від 29.05.2013р. №10 оплата ТОВ «Деміус» 27.10.2016р. заборгованості за Договором свідчить про визнання ним боргу та відповідно визнання факту одержання послуг з утримання приміщення, комунальних послуг.

Також не заслуговують на увагу твердження відповідача на відсутність у договорі положення про право позивача нараховувати 3% річних та інфляційні, оскільки як зазначив Пленум ВГС України в п. 4.1. постанови №14 від 17.12.2013р., сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, відсутність в договорі положення про право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не є підставою для відмови у позові в цій частині, так як таке право передбачено законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд пришов до висновку, що такі підлягають частковому стягненню з відповідача в розмірі 96,68 грн. та 273,37 грн. відповідно. В задоволенні решти цих вимог суд відмовляє.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 2.5. Договору сторони погодили, що при несвоєчасному внесенні плати користувач сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше ніж подвійна облікова ставка НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, за весь період прострочення платежу.

Перерахувавши заявлену до стягнення пеню, суд прийшов до висновку, що така підлягає стягненню з відповідача повністю, у розмірі 544,29 грн., натомість провадження у справі в частині стягнення 1,79 грн. пені припиненню.

Зі змісту п. 2.6. Договору вбачається, що окрім сплати пені, користувач при несвоєчасному внесенні плати сплачує штраф в розмірі 30% від суми заборгованості.

Здійснивши перерахунок заявленого до стягнення штрафу, суд прийшов до висновку, що у зв'язку з простроченням відповідачем зобов'язання, штраф підлягає стягненню з нього повністю, в розмірі 2277,36 грн.

Разом з тим, суд зазначає, що чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012р. та постанові ВГС України від 12.06.2012р. у справі № 06/5026/1052/2011.

Враховуючи наведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних, пені та штрафу є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем жодним чином не спростовані, а тому підлягають до часткового задоволення, а провадження в частині стягнення основної суми боргу та 1,79 грн. пені припиненню.

Судовий збір відповідно до положень ст. 49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача в розмірі 406,90 грн., пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Беручи до уваги те, що провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу було припинено звязку з відсутністю предмета спору, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету України судовий збір в розмірі 967,45 грн., а тому після набрання рішенням законної сили, позивач вправі звернутися з відповідною заявою до господарського суду Львівської області та повернути вказану суму судового збору.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33-35, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Деміус» (79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 3; код ЄДРОПУ 39010755) на користь Комунального підприємства Львівської обласної ради «Нерухомість та майно» (79008, м. Львів, вул. Винниченка, 8; ) 96,68 грн. 3% річних, 273,37 грн. інфляційних втрат, 544,29 грн. пені, 2277,36 грн. штрафу та 406,69 судового збору.

3. Провадження у справі в частині стягнення з ПП «Деміус» на користь КП ЛОР «Нерухомість та майно» 7591,21 грн. основного боргу та 1,79 грн. пені припинити.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 23.12.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.