КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2016 р. Справа№ 910/15318/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Киричук Р.П. - представник

від відповідача: Лавринович В.О. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К", м. Дніпропетровськ

на ухвалу

Господарського суду м. Києва

від 09.11.2016р.

у справі № 910/15318/16 (cуддя Андреїшина І.О.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м.Дніпропетровськ"

про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 03.06.2016р.

у справі № 20/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК"

до Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м. Дніпропетровськ"

про звернення стягнення на предмет застави

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 03.06.2016р. у справі № 20/16.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.11.2016 у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 03.06.2016 року у справі № 20/16 відмовлено. Рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 03.06.2016 року у справі № 20/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" до ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ", третя особа Приватне акціонерне товариство "АВК", про звернення стягнення на предмет застави залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 р. про відмову в скасуванні рішення третейського суду у справі № 910/15318/16 скасувати, а заяву ПАТ «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 03.06.16 р. у справі № 20/16 задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник звертає увагу суду на те, що місцевий господарський суд неправильно застосував норми ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про підвідомчість даного спору третейському суду.

На думку апелянта, рішення третейського суду прийнято у спорі, який не передбачено третейською угодою. Банк звернувся до третейського суду за захистом порушеного права, яке полягало у неповерненні з боку позичальника кредитних коштів. Тобто спір виник виключно між банком та позичальником і ґрунтується він на правовідносинах відповідно до кредитного договору.

Третейська угода, яка передбачена у договорі застави не передбачає розгляду спору, який виник з кредитного договору. Водночас, місцевий господарський суд дійшов хибного висновку, що спір виник між банком та заставодавцем та не навів жодного підтвердження такому висновку. Таким чином, третейським судом фактично вирішено спір, який не передбачено третейською угодою.

Окрім того, скаржник звертає увагу суду на те, що місцевий господарський суд не дослідив умови договору застави від 15.10.2009 р. Відповідно до п. 6.4. (статті 6 «Звернення стягнення на предмет застави. Реалізація предмета застави») договору застави, у разі настання випадків, передбачених в п. 6.2.-6.3. цього договору, звернення стягнення на предмет застави здійснюється або на підставі рішення суду в порядку, встановленому чинним законодавством України, або на підставі виконавчого напису нотаріуса.

На думку апелянта, третейське провадження відбувалось не за регламентом Третейського суду, який сторони передбачили третейською угодою, а за іншим регламентом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 апеляційна скарга була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 15.12.2016 .

В судовому засіданні 15.12.2016 року розгляд справи відкладено на 22.12.2016 на підставі ст. 77 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне.

15.10.2009 між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ЗАТ "АВК", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "АВК" (позичальник) був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 04-В/09/22/ЮО за умовами якого банк зобов'язувався відкрити позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію та надати грошові кошти (кредит), а позичальник зобов'язувався вказані грошові кошти повернути та сплатити проценти за користування ними.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 15.10.2009 між ЗАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ", та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" був укладений договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. та зареєстровано за № 3417 (договір застави), згідно з умовами якого заставодавець передав у заставу обладнання для виготовлення кондитерських виробів у загальній кількості 276 одиниць.

Пунктом 9.3 договору застави передбачено, що будь-які зміни або доповнення до цього договору є дійсними за умови, що вони здійснені в письмовій формі і посвідчені нотаріально.

Відповідно до п. 9.5 договору застави всі спори сторін, що не врегульовані мирним шляхом, вирішуються відповідним судом за місцезнаходженням відповідача.

24.10.2013р. між ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є ПАТ "Сбербанк", був укладений договір про внесення змін до договору застави, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 4327 (договір про внесення змін від 24.10.2013).

Згідно з п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013 сторони домовились викласти п. 9.5 договору застави в наступній редакції: " 9.5 Усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 15.03.2013, видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду htpp://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду htpp://arbitrate.com.ua/. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" є остаточними і обов'язковими з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору".

25.03.2016 ПАТ "СБЕРБАНК" звернулось до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" із позовом до ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" про звернення стягнення на предмет застави за договором застави, посвідченим 15.10.2009 р. приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. та зареєстрованим в реєстрі за № 3417, з усіма змінами та доповненнями, - обладнання для виробництва кондитерських виробів, яке належить Публічному акціонерному товариству "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" на праві власності.

Ухвалою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 01.04.2016 було порушено провадження у справі № 20/16 за вказаним позовом.

Ухвалою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 22.04.2016 до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено позичальника за кредитним договором - Приватне акціонерне товариство "АВК".

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 03.06.2016 у справі №20/16 позовні вимоги задоволено повністю; стягнення на предмет застави за договором застави, посвідченим 15.10.2009 р. приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. та зареєстрованим в реєстрі за № 3417, з усіма змінами та доповненнями, - обладнання для виробництва кондитерських виробів, яке належить Публічному акціонерному товариству "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" на праві власності. Встановлено спосіб реалізації предмету застави шляхом продажу через прилюдні торги, в межах процедури виконавчого провадження, за ціною продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності під час здійснення виконавчого провадження. Від продажу зазначеного майна задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" за договором про відкриття кредитної лінії № 04-В/09/22/ЮО від 15.10.2009 р., укладеним з Приватним акціонерним товариством "АВК", в сумі заборгованості по кредиту 56 799 999, 99 доларів США 99 центів. Стягнуто з ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" на користь ПАТ "СБЕРБАНК" витрати по сплаті третейського збору в сумі 25 500, 00 грн.

Законом України "Про третейські суди" № 1701-IV від 11.05.2004, ч. 1 ст. 51, рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 51 Закону України "Про третейські суди" рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Подана заявником заява про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 03.06.2016р. у справі № 20/16 мотивована наступними підставами:

1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, йому не підвідомча, оскільки спори про стягнення грошових коштів в іноземній валюті непідвідомчі третейським судам;

2) спір у даній справі стосується прав та обов'язків нерезидента України;

3) зміст і форма третейського застереження не відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про третейські суди", оскільки:

- третейське застереження в договорі застави не відповідає місту ст. ст. 2, 5 Закону України "Про третейські суди";

- третейська угода укладена 15.10.2009 р. з посиланням на конкретно визначений постійно діючий третейський суд, який на цю дату ще не було створено;

- третейське застереження містить універсальну та необмежену умову про підвідомчість усіх справ, пов'язаних з договором застави, конкретно визначеному третейському суду, тоді як законодавчо обмежується підвідомчість справ третейським судам;

- третейське застереження визначає порядок призначення та кількісний склад суддів для розгляду спору, тоді як відповідно до абз. 1 ст. 17 Закону України "Про третейські суди", формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду;

4) рішення третейського суду прийнято у спорі, який не передбачено третейською угодою, оскільки розглянуто спір, який виник з кредитного договору, а не з договору застави, тоді як кредитний договір не містить третейського застереження;

5) провадження у справі № 20/16 за позовом ПАТ "СБЕРБАНК" мало здійснюватися за правилами та в порядку, визначеними Регламентом Третейського суду, чинного станом на 24.10.2013, про що сторони домовилися у третейській угоді, а не в порядку та за правилами Регламенту Третейського суду в редакції змін від 13.10.2015.

ПАТ "СБЕРБАНК" проти задоволення заяви заперечує з тих підстав, що в даному випадку відсутні підстави, встановлені ст. 122 - 5 ГПК України для скасування рішення третейського суду.

Згідно з ст. 122-5 ГПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Скасування господарським судом рішення третейського суду не позбавляє сторони права повторно звернутися до третейського суду, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 51 Закону України "Про третейські суди" також встановлено, що рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Слід зазначити, щодо доводів заявника про непідвідомчість третейському суду справи № 20/16 за позовом ПАТ "СБЕРБАНК" до ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" про звернення стягнення на предмет застави, суд відхиляє такі доводи з наступних підстав.

Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" про третейські суди внормовано, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Вказана норма носить імперативний характер і встановлює вичерпний перелік справ, не підвідомчих третейському суду. При цьому, серед наведеного у зазначеній нормі закону переліку справ непідвідомчих третейському суду не містяться справи, про які зазначає заявник (такі як: справи у спорах, що мають публічно - правове значення та/або справи, де застосовуються норми щодо регулювання обігу іноземної валюти та/або справи, де концентрація суспільно - значимих елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного - характеру, тощо).

Відповідно до ст. 27 Закону "Про третейські суди" третейський суд, з додержанням вимог цього Закону, самостійно вирішує питання про наявність або відсутність у нього компетенції для розгляду конкретної справи.

Постановою Верховного Суду України від 21.10.2015 №6-831/цс/15 роз'яснено, що норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Чинне законодавство України, як і ст.ст. 1, 5 і 6 Закону України ,,Про третейські суди", розмежовує поняття цивільних і господарських правовідносин.

Частиною 2 ст. 9 ЦК України зазначено, що Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Включення до складу майна суб'єктів господарювання грошей в іноземній валюті для здійснення фінансових відносин передбачено ч.5 ст.139 ГК України.

Згідно з ч.2 ст.198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті, відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Слід зазначити, що відносини у сфері кредитування суб'єктів господарювання, в тому числі в іноземній валюті, врегульовано нормами Господарського кодексу України та іншими актами законодавства.

Таким чином, справа № 20/16, у якій прийнято оскаржуване рішення третейського суду, підвідомча третейському суду відповідно до закону, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Посилання ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" на те, рішення третейського суду підлягає скасуванню, оскільки спір у даній справі стосується прав та обов'язків нерезидента України, колегія не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідач посилається на те, що акціонером позичальника за кредитним договором та заставодавця за договором застави є Компанія A.V.K. CONFECTIONERY HOLDING LIMITED, CYPRUS, яка створена та зареєстрована за законодавством Республіки Кіпр. Заявник вважає, що спір між банком та позичальником, а також між банком та заставодавцем нерозривно пов'язаний з необхідністю прийняття управлінських рішень з огляду на суму заборгованості.

Зазначене твердження є помилковим, оскільки юридична особа, зокрема, як позичальник, так і заставодавець, самостійно здійснюють господарську діяльність, і належних доказів того, що порушені права та обов'язки їх акціонера - нерезидента, суду не надано.

Що стосується доводів ПАТ "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ" стосовно того, що зміст і форма третейського застереження не відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про третейські суди", оскільки:

- третейське застереження в договорі застави не відповідає місту ст. ст. 2, 5 Закону України "Про третейські суди";

- третейська угода укладена 15.10.2009 р. з посиланням на конкретно визначений постійно діючий третейський суд, який на цю дату ще не було створено;

- третейське застереження містить універсальну та необмежену умову про підвідомчість усіх справ, пов'язаних з договором застави, конкретно визначеному третейському суду, тоді як законодавчо обмежується підвідомчість справ третейським судам;

- третейське застереження визначає порядок призначення та кількісний склад суддів для розгляду спору, тоді як відповідно до абз. 1 ст. 17 Закону України "Про третейські суди", формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду, колегія суддів визнає їх помилковими та не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 9 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Згідно з ч. 7 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Предметом договору про внесення змін від 24.10.2013 р. є внесення змін до вже укладеного між сторонами договору застави від 15.10.2009 р.

Зміни, якими умови договору застави доповнені третейським застереженням з посиланням на конкретно визначений третейський суд - Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" були внесені до договору застави саме договором про внесення змін від 24.10.2013.

Пунктом 6 договору про внесення змін від 24.10.2013 передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до моменту повного виконання зобов'язань за основним договором.

Нотаріальне посвідчення договору про внесення змін від 24.10.2013 відбулось у день його укладення.

Застереження із вказівкою щодо місця і дати укладення третейської угоди не поширює свою дію на відносини сторін, які виникли раніше (при укладенні договору застави 15.10.2009 і до створення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України"), оскільки положеннями п. 6 договору про внесення змін від 24.10.2013 обумовлено інше.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про третейські суди" якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

Умовами спірного третейського застереженням передбачено, що регламент постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду (ч. 1 ст. 17 Закону України "Про третейські суди").

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 14 регламенту Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" формування складу третейського суду в Третейському суді здійснюється в порядку, встановленому цим регламентом або третейською угодою (третейським застереженням). Якщо інше не передбачено третейською угодою, справа розглядається третейським суддею одноособово.

Будь-яку справу, що відноситься до підсудності Третейського суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів. Рішення про колегіальний розгляд справи приймається головою Третейського суду.

Таким чином, третейське застереження, викладене у п. 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013, не суперечить вимогам ст. 17 Закону України "Про третейські суди", а умова щодо одноособового розгляду спору суддею, призначеним головою обраного третейського суду, не є умовою щодо формування складу третейського суду сторонами.

Водночас, умовами спірного третейського застереження передбачено, що у третейському суді підлягають розгляду усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з договору застави чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору.

Визначене спірним третейським застереженням коло спорів, розбіжностей, або вимог, які підлягають розгляду третейським судом стосується виключно договору застави та не суперечить обмеженням підвідомчості третейського суду, встановленим ст. 6 Закону України "Про третейські суди".

Крім цього, слід зазначити, що третейська угода про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 по справі № 6-50цс12 та п. 4.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011).

Доводи заявника, наведені ним в обґрунтування заяви про скасування рішення третейського суду, щодо того, що рішення третейського суду прийнято у спорі, який не передбачено третейською угодою, оскільки розглянуто спір, який виник з кредитного договору, а не з договору застави, тоді як кредитний договір не містить третейського застереження не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, третейської справи № 20/16, рішенням третейського суду вирішено спір між банком та заставодавцем, а не між банком та позичальником, і спір ґрунтується на правовідносинах відповідно до договору застави, а не кредитного договору.

Твердження заявника про те, що провадження у справі № 20/16 за позовом ПАТ "СБЕРБАНК" мало здійснюватися за правилами та в порядку, визначеними Регламентом Третейського суду, чинного станом на 24.10.2013, про що сторони домовилися у третейській угоді, а не в порядку та за правилами Регламенту Третейського суду в редакції змін від 13.10.2015 не приймаються колегією до уваги, виходячи з наступного.

Пунктом 9.5. договору застави від 15.10.2009 р., в редакції договору про внесення змін від 24.10.2013 р., сторони домовились про наступне: "Усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 15.03.2013, видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду htpp://arbitrate.com.ua/.".

Заявником не наведено належного обґрунтування, у чому полягають розбіжності в редакції Регламенту Третейського суду, чинного станом на 24.10.2013 та в редакції Регламенту Третейського суду станом на 13.10.2015 р.

Однак слід взяти до уваги те, що сторони домовилися, що за спори підлягають вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду htpp://arbitrate.com.ua/, і дана умова третейського застереження виконана, оскільки спір у справі № 20/16 вирішено згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який станом на день вирішення спору знаходився у відкритому доступі на сайті суду htpp://arbitrate.com.ua/.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, третейське застереження, передбачене пунктом 6.8 договору поруки, відповідає приписам статей 2, 5, 12 Закону України "Про третейські суди" і не суперечить вимогам цивільного законодавства щодо форми та змісту.

Заявником не надано суду доказів визнання недійсною третейської угоди укладеної між позивачем та відповідачем.

Крім того, постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 р. у справі № 910/10260/16 залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 р., яким відмовлено Публічному акціонерному товариству "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ до ПАТ "СБЕРБАНК" про визнання частково недійсним договору застави в частині третейського застереження.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 122-4 ГПК України при розгляді справи в судовому засіданні господарський суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду. Господарський суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 122-5 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 122-5 ГПК України рішення третейського суду може бути скасоване лише з таких підстав: справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

У судовому розгляді заяви про скасування рішення третейського суду господарський суд з'ясовує компетенцію третейського суду щодо вирішення спору між сторонами відповідно до укладеної ними третейської угоди, перевіряє відповідність заяви підставам для скасування рішення третейського суду, передбаченим Законом та ГПК. Якщо господарський суд встановить наявність інших підстав для скасування такого рішення, ніж ті, які наведено в заяві, то він з урахуванням припису частини четвертої статті 122-4 ГПК скасовує рішення третейського суду з підстави (підстав), передбаченої названим Кодексом (п. 6.1.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Відповідно до п. 6.1.9 вказаної постанови, за результатами розгляду заяви господарський суд виносить ухвалу, зміст якої, з огляду на припис частини першої статті 122-6 ГПК, має відповідати статті 84 (а не статті 86) названого Кодексу, з урахуванням особливостей відповідної категорії справ. Одна з таких особливостей полягає в тому, що господарський суд не здійснює оцінки законності і обґрунтованості рішення третейського суду в цілому, а лише з'ясовує наявність чи відсутність підстав для його скасування, передбачених частиною другою ст. 122-5 ГПК.

На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку про те, що заява Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К.", м.Дніпропетровськ" про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 03.06.2016р. у справі № 20/16 не підлягає задоволенню.

Колегія не приймає до уваги доводи, викладені в апеляційній скарзі, виходячи з наступних підстав.

Справа, по якій прийнято рішення третейського суду, була підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою, та цим рішенням не вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду не визнано недійсною компетентним судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону; третейський суд не вирішував питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі; відповідач належним чином повідомлявся про час і місце проведення розгляду третейської справи у відповідності з регламентом Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України".

Основною підставою для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 03.06.2016 р. у справі № 20/16 є невизнання (вважає недійсним) відповідачем пункту 9.5. договору застави, посвідченого 15.10.2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 3417, в редакції пункту 9.5. Договору від 24.10.2013 р. про внесення змін до договору застави.

Слід зазначити, що рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 р. у справі 910/10260/16 відмовлено в задоволені позову ПАТ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «А.В.К м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК» до ПАТ «СБЕРБАНК» про недійсним п. 9.5. договору застави від 15.10.2009 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 15/056.

Крім того, відповідно до приписів чинного законодавства наявність третейської угоди не є відмовою від права на звернення до суду та, відповідно, не позбавляє сторін права звернутися до державного суду за захистом своїх прав, а лише надає сторонам можливості звернутися з позовом, окрім державного суду, ще й до погодженого сторонами третейського суду. При цьому, у випадку виникнення між сторонами спору вирішення якого відповідно до третейської угоди віднесено на розгляд третейського суду, сторони мають право передати його на розгляд або третейського або державного суду за власним вибором і звернення в такому випадку саме до третейського суду є правом сторони.

Колегія не приймає до уваги доводи, викладені в апеляційній скарзі, оскільки вони не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду м. Києва обґрунтована, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для її скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К" на ухвалу Господарського суду м. Києва від 09.11.2016р. у справі № 910/15318/16 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду м. Києва від 09.11.2016р. у справі № 910/15318/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/15318/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська