Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

20.12.2016 Справа № 927/1108/16

За позовом: ОСОБА_1,

вул. 21-го Вересня, буд. 4, м. Чернігів, 14010,

до відповідача 1 Приватного акціонерного товариства Комбінат громадського харчування Новий Чернігів, вул. Пятницька, 50, м. Чернігів, 14005

відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю АКНЕ,

пр.-т Миру, 194, м. Чернігів, 14037,

про визнання договору недійсним

Суддя: Демидова М.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, договір про надання правової допомоги від 25.11.2016, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 30.10.2003 № 2394/10;

від відповдіача-1: ОСОБА_3, довіреність від 01.06.2016;

від відповідача-2: ОСОБА_4, довіреність №26 від 02.10.2016;

в с т а н о в и в:

Позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.06.2014, укладеного між Приватним акціонерним товариством Комбінат громадського харчування Новий Чернігів та Товариством з обмеженою відповідальністю АКНЕ.

В обґрунтування вимог позову позивач послався на такі обставини:

- договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19.06.2014 укладений всупереч статуту Приватного акціонерного товариства Комбінат громадського харчування Новий Чернігів та з порушенням ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства», оскільки члени Наглядової ради ПрАТ «Комбінат громадського харчування «Новий Чернігів» ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є родичами, а ОСОБА_8 є єдиним засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «АКНЕ» і вказане свідчить про заінтересованість вказаних осіб в укладенні спірного правочину;

- відсутнє відповідне рішення Наглядової ради та Загальних зборів про схвалення спірного правочину;

- відсутні повноваження у виконуючого обовязки директора ОСОБА_9 на укладення спірного договору;

- вартість нерухомого майна, яке відповідач-1 продав відповідачу-2 за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 19.06.2014, є невиправдано низькою, у звязку з чим відповідачем-1 було знижено сукупну вартість активів Приватного акціонерного товариства Комбінат громадського харчування Новий Чернігів, що призвело до порушення прав та інтересів позивача у вигляді дивідендів та вартості майна товариства у разі його ліквідації.

У судовому засідання 13.12.2016 суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представником позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримані у повному обсязі.

Відповідачем 1 та відповідачем 2 суду надані письмові відзиви на позовну заяву від 12.12.2016, у якому відповідачі щодо позовних вимог заперечували з викладених у відзивах підстав.

Так, за доводами ПрАТ «Комбінат громадського харчування «Новий Чернігів» члени Наглядової ради відповідача 1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на момент укладення спірного договору купівлі-продажу були родичами, проте норми чинного на той час законодавства не передбачали заборони членам Наглядової ради акціонерного товариства бути родичами. ОСОБА_8 стала власником ТОВ «АКНЕ» в квітні 2015 року, а, отже, відсутня заінтересованість з боку членів Наглядової ради щодо укладення договору купівлі-продажу від 19.06.2014. Крім того, Наглядова рада відповідача 1 схвалила правочин щодо укладення спірного договору та надала повноваження в.о. директора ОСОБА_9 на підписання договору купівлі-продажу від 19.06.2014, що підтверджується протоколом засідання Наглядової ради ПрАТ «Комбінат громадського харчування «Новий Чернігів» від 12.04.2014. Як зазначає відповідач 1, під час укладення спірного договору була проведена оцінка вартості обєкту нерухомості та вказану оцінку надано нотаріусу для вчинення нотаріальних дій. Відповідач 1 також зауважує, що позивач як акціонер відповідача 1 володіє виключно 9,9750% простих акцій, не наділений правом на звернення до суду за захистом прав та інтересів господарського товариства, не є учасником спірного договору та не є власником нерухомого майна, що є предметом договору, а, отже, його права не порушені.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву, зокрема, зазначив, що ОСОБА_8 на момент укладення спірного договору не була ані власником, ані директором, ані засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «АКНЕ», що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та установчими документами товариства. За доводами відповідача 2 твердження про відсутність повноважень на укладення спірного договору у в.о. директора ПрАТ «Комбінат громадського харчування «Новий Чернігів» ОСОБА_9 не відповідають дійсності і крім того, на час укладення договору купівлі-продажу від 19.06.2014 була проведена оцінка обєкта нерухомості кваліфікованим та ліцензованим субєктом оціночної діяльності.

У судовому засіданні 13.12.2016 на підставі положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 20.12.2016, 10 годин 00 хвилин.

У судове засідання 20.12.2016 прибули повноважні представники сторін у справі.

Позивачем суду надані письмові пояснення від 20.12.2016, у яких заявлене клопотання про витребування в порядку ст.ст. 34, 38 Господарського процесуального кодексу України від Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «АКНЕ».

Розглянувши у судовому засіданні 19.12.2016 клопотання позивача про витребування матеріалів реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «АКНЕ» від Реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на такі обставини.

Право сторони у справі на подачу клопотання про витребування доказів у разі неможливості їх надати самостійно регулюється приписами ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Так, ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Позивачем не наведено підстав та не конкретизовано обставини, які можуть підтвердити матеріали реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю «Акне». Посилання позивача у справі на необхідність витребування неконкретизованих «офіційних документів» (а саме усієї реєстраційної справи вказаної юридичної особи) у підтвердження моменту виникнення у ОСОБА_8 права власності на частку у статутному капіталу ТОВ «Акне» самі по собі не можуть бути підставою для задоволення клопотання про витребування доказів. Крім того, позивачем не наведено доводів у підтвердження неможливості самостійного отримання ним відповідних витягів з державних реєстрів.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного клопотання, у звязку із необґрунтованістю та безпідставністю.

Дослідивши обставини справи, надані докази у їх сукупності, вислухавши присутніх під час судового розгляду справи представників учасників судового процесу, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач у даній справі ОСОБА_1, є акціонером Приватного акціонерного товариства Комбінат громадського харчування Новий Чернігів, із часткою у статутному капіталі товариства у розмірі 9,9750%.

Протоколом засідання Наглядової ради Приватного акціонерного товариства Комбінат громадського харчування Новий Чернігів від 31.07.2013 (а.с. 72) виконуючим обовязки директора товариства було обрано ОСОБА_9, про що видано наказ №07-к від 01.08.2013.

Відповідно до пункту 7.1 розділу 7 статуту Приватного акціонерного товариства Комбінат громадського харчування Новий Чернігів органами управління товариства є: Загальні збори акціонерів, Наглядова рада, Виконавчим органом - директор. Вищим органом товариства є Загальні збори (п.7.2.1 Статуту).

Відповідно до пункту 7.3.4 статуту до компетенції Наглядової ради належить надання згоди директору товариства на укладення правочинів, договорів, контрактів, а також здійснення розпорядження нерухомим майном товариства.

Наглядовою радою Приватного акціонерного товариства Комбінат громадського харчування Новий Чернігів від 12.04.2014, прийнято рішення про схвалення правочину, а саме: укладення договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі, загальною площею 493,9 кв.м., що становить 3/40 частини нежитлової будівлі, що розташована за адресою: 14005, м. Чернігів, вул. Пятницька,50 між ПрАТ Комбінат громадського харчування Новий Чернігів та ТОВ «АКНЕ». Рішенням наглядової ради товариства наголошено, що обєкт відчуджується за оціночною вартістю не меншою, ніж та, що визначена незалежним експертом. Надано повноваження в.о. директора ОСОБА_9 на підписання від імені ПрАТ «Комбінат громадського харчування «Новий Чернігів» договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі, про що складено протокол засідання від 12.04.2014.

Відповідно до Протоколу № 01/14 від 24.04.2014, складеного за результатами чергових загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства Комбінат громадського харчування Новий Чернігів, прийнято рішення про схвалення правочину укладення договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі, загальною площею 493,9 кв.м., що становить 3/40 частини нежитлової будівлі, що розташована за адресою: 14005, м. Чернігів, вул. Пятницька,50 між ПрАТ Комбінат громадського харчування Новий Чернігів та ТОВ «АКНЕ»; відчуження обєкту за оціночною вартістю, що визначена незалежним експертом; надання повноважень в.о. директора ОСОБА_9 на підписання від імені ПрАТ «Комбінат громадського харчування «Новий Чернігів» договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі.

В подальшому, а саме 19.06.2014, між Приватним акціонерним товариством Комбінат громадського харчування Новий Чернігів та Товариством з обмеженою відповідальністю АКНЕ укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна 3/40 частин нежитлової будівлі, а саме: приміщення цокольного поверху літ. «А-4» номер приміщення -101 площею 145,0 кв. м, номер приміщення 4-102 площею 152,2 кв. м, номер приміщення 4-103 площею 15,2 кв. м, номер приміщення 4-104 площею 59,2 кв. м, номер приміщення 4-105 площею 3,7 кв. м, номер приміщення 4-106 площею 11,8 кв. м, номер приміщення 4-107 площею 7,1 кв. м, номер приміщення 4-108 площею 8,8 кв. м, номер приміщення 4-109 площею 9,7 кв. м. номер приміщення 4-110 площею 9,20 кв. м, номер приміщення 4-111 площею 14,40 кв. м, номер приміщення 4-112 площею 7,5 кв. м., номер приміщення 4-113 площею 3,5 кв. м, номер приміщення 4-114 площею 1,1 кв. м., номер приміщення 4-115 площею 1,3 кв. м, номер приміщення 4-116 площею 1,3 кв. м., номер приміщення 4-117 площею 1,3 кв. м, номер приміщення 4-118 площею 1,3 кв. м., номер приміщення 4-119 площею 1,3 кв. м, номер приміщення 4-120 площею 5,5 кв. м., номер приміщення 4-121 площею 2,5 кв. м, номер приміщення 4-122 площею 0,8 кв. м, номер приміщення 4-123 площею 30,2 кв. м, всього загальною площею 493,9 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. П'ятницька, буд. 50.

Пунктом 2.1 договору сторони узгодили суму договору - 1825100 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3.1. договору право власності на предмет договору виникає у покупця з моменту державної реєстрації договору.

Оплата придбаного за договором майна відповідачем 2 здійснена частково, у підтвердження чого суду надані витяги з банківського рахунку відповідача 1.

Загальними зборами учасників ТОВ «АКНЕ» прийнято рішення про вихід зі складу товариства ОСОБА_10 шляхом відчуження частки у статутному капіталі за договором купівлі-продажу від 08.04.2015 та введення до складу учасників товариства ОСОБА_8, про що складено протокол № 1-2015 від 08.04.2015.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні з таких підстав.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Правовідносини сторін у справі врегульовані Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, законами України від 19.09.1991 N 1576-XII "Про господарські товариства", іншими нормативно-правовими актами, а також статутом першого відповідача.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 вказаного Кодексу.

За загальним правилом частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

В пункті 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Таким чином, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 19.06.2014 між Приватним акціонерним товариством Комбінат громадського харчування Новий Чернігів та Товариством з обмеженою відповідальністю АКНЕ укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна 3/40 частин нежитлової будівлі із зазначеними вище приміщеннями.

Статтею 97 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 159 Цивільного кодексу України встановлює, що вищим органом акціонерного товариства є загальні збори акціонерів та визначає перелік повноважень, що належать до виключної компетенції загальних зборів акціонерів.

Положеннями ст. 160 Цивільного кодексу України передбачено, що в акціонерному товаристві може бути створена наглядова рада акціонерного товариства, яка здійснює контроль за діяльністю його виконавчого органу та захист прав акціонерів товариства. Статутом акціонерного товариства і законом встановлюється виключна компетенція наглядової ради.

Статтею 161 Цивільного кодексу України встановлено, що виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом. Виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства. Виконавчий орган є підзвітним загальним зборам акціонерів і наглядовій раді акціонерного товариства та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом. Виконавчий орган акціонерного товариства може бути колегіальним (правління, дирекція) чи одноособовим (директор, генеральний директор).

Приписами ст. 154 Цивільного кодексу України встановлено, що установчим документом акціонерного товариства є його статут.

Відповідно до п. 7.1.1 статуту першого відповідача у редакції, затвердженій протоколом загальних зборів акціонерів №01/12 від 24.04.2012, органами управління Приватним акціонерним товариством Комбінат громадського харчування Новий Чернігів є загальні збори акціонерів, наглядова рада.

Згідно п. 7.2.1 статуту першого відповідача загальні збори акціонерів є вищим органом Приватного акціонерного товариства Комбінат громадського харчування Новий Чернігів.

Відповідно до пункту 7.3.4 статуту до компетенції Наглядової ради належить надання згоди директору товариства на укладення правочинів, договорів, контрактів, а також здійснення розпорядження нерухомим майном товариства.

Як вбачається з наявного у справі протоколу засідання Наглядової ради Приватного акціонерного товариства Комбінат громадського харчування Новий Чернігів від 31.07.2013, виконуючим обовязки директора товариства було обрано ОСОБА_9, про що видано наказ №07-к від 01.08.2013.

Як встановлено судом з протоколу засідання від 12.04.2014 Наглядової ради відповідача 1 та протоколу № 01/14 від 24.04.2014 загальних зборів акціонерів відповідача 1, вказаними органами управління товариством було прийнято рішення про схвалення правочину укладення договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі, загальною площею 493,9 кв.м., що становить 3/40 частини нежитлової будівлі, що розташована за адресою: 14005, м. Чернігів, вул. Пятницька,50 між ПрАТ Комбінат громадського харчування Новий Чернігів та ТОВ «АКНЕ». Надано повноваження в.о. директора ОСОБА_9 на підписання від імені відповідача 1 договору купівлі-продажу частини нежитлової будівлі.

Таким чином, доводи позивача про відсутність схвалення спірного правочину органами управління відповідача 1 та відсутність у в. о. спростовуються матеріалами справи.

За доводами позивача у справі спірний правочин укладений із порушенням вимог ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства», оскільки з боку відповідача 1 існувала заінтересованість членів наглядової ради ПрАТ Комбінат громадського харчування Новий Чернігів, ОСОБА_6, ОСОБА_6 та ОСОБА_8, які є родичами, щодо його укладення.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3, 7 ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства» в редакції Закону N 289-VIII від 07.04.2015 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, може бути будь-яка з таких осіб: посадова особа органу акціонерного товариства або її афілійовані особи; акціонер, який одноосібно або спільно з афілійованими особами володіє принаймні 25 відсотками акцій товариства, та його афілійовані особи (крім випадків, коли акціонер прямо або опосередковано володіє 100 відсотками акцій такого акціонерного товариства); юридична особа, в якій будь-яка з осіб, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини, є посадовою особою; інші особи, визначені статутом акціонерного товариства. Особа вважається заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, якщо вона: є стороною такого правочину або є членом виконавчого органу юридичної особи, яка є стороною правочину; отримує винагороду за вчинення такого правочину від акціонерного товариства (посадових осіб акціонерного товариства) або від особи, яка є стороною правочину; внаслідок такого правочину набуває майно; бере участь у правочині як представник або посередник (крім представництва акціонерного товариства посадовими особами). Рішення про надання згоди на вчинення правочину із заінтересованістю виноситься на розгляд загальних зборів акціонерів, якщо: в акціонерному товаристві не створена наглядова рада; всі члени наглядової ради є заінтересованими у вчиненні правочину; ринкова вартість майна або послуг чи сума коштів, що є його предметом, перевищує 10 відсотків вартості активів, за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства.

Враховуючи те, що спірний договір купівлі-продажу укладено відповідачами 19.06.2014, тобто до прийняття закону про зміну редакції зазначеної вище ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства», судом не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на факт заінтересованості членів наглядової ради відповідача й в укладенні спірного правочину. При цьому відповідач 1 не спростовує відомості щодо того, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 станом на момент укладення спірного правочину були родичами.

Судом враховано також те, що рішенням загальних зборів акціонерів відповідача 1, оформленим протоколом № 01/14 від 24.04.2014, вказаними органами управління товариством було прийнято рішення про схвалення правочину укладення спірного договору купівлі-продажу, тому навіть у випадку наявності родинних зв'язків між ленами наглядової ради відповідача 1 питання щодо укладення спірної угоди не вирішувалося виключно наглядовою радою, а узгоджувалося вищим органом управління товариством.

Також не підтверджуються матеріалами справи, її фактичними обставинами і твердження позивача щодо заінтересованості ОСОБА_8 щодо укладення спірного правочину, оскільки Витягом з ЄДР серія АЕ № 439776 станом на 19.06.2014 засновником та бенефіціарним власником ТОВ «АКНЕ» був ОСОБА_10, в той час як ОСОБА_8 стала учасником ТОВ «АКНЕ» 08.04.2015 (тобто після укладення спірного договору купівлі-продажу від 19.06.2014), що підтверджується наявним у матеріалах справи протоколом загальних зборів учасників ТОВ «АКНЕ» № 1-2015 від 08.04.2015.

В обґрунтування факту порушення спірним правочином своїх прав як учасника відповідача 1 позивач зазначив, що ціна майна відповідача 1, проданого за спірною угодою, є невиправдано низькою, а, отже, вказаним продажем було знижено сукупну вартість активів відповідача 1, акціонером якого є позивач, і порушено право позивача на отримання частини майна у випадку ліквідації товариства, а також більшого розміру дивідендів у випадку затвердження позитивних результатів діяльності товариства.

Дослідивши вказані доводи та відповідні обставини справи і докази, суд зазначає таке.

Відповідно до ОСОБА_6 2 Посвідчення правочинів про відчуження та заставу майна наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 в редакції від 10.06.2014, яким затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме підпункту 1.12 пункту 1 глави 2 розділу ІІ, під час проведення операцій з продажу (обміну) фізичними особами об'єктів нерухомості у значеннях, наведених у Податковому кодексі України, а також в інших випадках, визначених законодавством України, нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна, яка визначена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання приватної форми власності, виключним видом діяльності якого є оцінка для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства (у тому числі правочинів, що підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації), який отримав сертифікат суб'єкта оціночної діяльності за напрямом оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, та інформація щодо якого включена до Державного реєстру оцінювачів та суб'єктів оціночної діяльності за напрямом оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства.

Під час укладення спірного договору купівлі-продажу звіт про оцінку нерухомого майна, що є предметом договору, був наданий нотаріусу для здійснення нотаріального посвідчення договору. Вказані відомості позивачем не спростовані. Факт умисного заниження вартості зазначеного нерухомого майна позивачем не доведений.

Відповідно до пункту 51 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства в задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, вчинених господарським товариством. Спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

Крім того, при прийнятті рішення у справі судом враховано таке.

У Рішенні Конституційного Суду України N 18-рп/2004 від 01.12.2004 у справі N 1-10/2004 щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначено, що "акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі третіми особами, прав чи охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом".

Отже, суди у вирішенні спорів за позовами акціонерів про захист прав акціонерного товариства, в тому числі про визнання недійсними угод, укладених товариством, повинні досліджувати, чи уповноважений акціонер на представництво інтересів акціонерного товариства. Відсутність такого уповноваження може бути підставою для відмови у задоволенні позову (Рекомендації Вищого господарського суду України від 28.12.2007 № 04-5/14 "Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин").

Судом встановлено, що позивач не уповноважений законом на представництво інтересів відповідача 1 у питанні оспорення правомірності договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.06.2014. Факт порушення укладенням спірної угоди прав позивача як учасника ПрАТ Комбінат громадського харчування Новий Чернігів позивачем під час судового розгляду справи не доведений, як не доведено й порушення укладенням вказаної угоди вимог закону.

За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 10 ч. 1 чт. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 20.12.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата складення та підписання повного рішення 26.12.2016.

Суддя М.О. Демидова