КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Справа№ 910/14457/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

представники сторін в судове засідання не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування»

на рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016р.

по справі № 910/14457/16 (суддя - Привалов А.І.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування»

до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 2 067,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.10.2016р. у задоволені позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016р. по справі №910/14457/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2016р. апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» прийнято до провадження.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування», товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Гарант» своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

За таких обставин, справа розглядається за відсутності представників сторін, які належним чином повідомлені, у встановлений законодавством процесуальний строк.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

27.08.2013. між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №735/13-Т/Дн, за умовами якого страховиком застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля «Хюндай». /а.с. /

26.04.2014 на проспекті Ленінському, біля ТЦ «Золоте кільце» в м. Донецьку, сталася ДТП за участю автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4

Згідно страхового акту №735/13-Т/Дн-1-1 від 10.12.2014р. позивачем визнано ДТП страховим випадком. /а.с. 22/.

Платіжним дорученням №28088 від 12.12.2014р. виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 2 577,46 грн. /а.с. 21/.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Тойота» застрахована в товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа- Гарант» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0567897. /а.с. 12/.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Встановлення вини є виключеною компетенцією суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішення стосовно винної особи судом взагалі не приймалось.

Згідно листа головного управління МВС України в Донецькій області Управління державної автомобільної інспекції №9/4712 адміністративний матеріал стосовно дорожньо-транспортної пригоди спрямований для прийняття остаточного рішення до Куйбишевського районного суду м. Донецька. /а.с. 38/.

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у своєму листі №11196 від 09.10.2015р. повідомив позивача про те, що на адресу суду справа про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_4 з Куйбишевського районного суду м. Донецька не надходила та не передавалася.

Згідно перевірки Єдиного Державного реєстру судових рішень, рішення по вищевказаній справі в базі зазначеного реєстру відсутнє.

Також слід зазначити, що в матеріалах справи відсутній адміністративний протокол за фактом правопорушення.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі Київським апеляційним господарським судом до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на судову практику та вчинення дій щодо отримання копії постанови про притягнення винної особи в суді, який знаходиться на окупованій території, судом до уваги не приймаються, оскільки таке рішення взагалі не приймалось, про що свідчить Єдиний Державний реєстр судових рішень.

З наведених у даній постанові обставин, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016р. у справі №910/14457/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016р. у справі №910/14457/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №910/14457/16 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді М.Л. Яковлєв

Т.І. Разіна