ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016р. Справа№ 914/4461/15

Господарський суд Львівської області у складі

Колегії суддів: Фартушок Т.Б. головуючий, судді Блавацька-Калінська О.М., Горецька З.В.

при секретарі Кияк І.В.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОНОМ ЦЕНТР», м. Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМ ЦЕНТР», Львівська область, Кам'янка-Бузький район, с. Убині

про: стягнення боргу

ціна позову: 1936454,40грн.

Представники:

позивача: ОСОБА_1 представник ( довіреність від 18.01.2016р. б/н);

відповідача: не зявились

Суть спору:

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОНОМ ЦЕНТР» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМ ЦЕНТР» про стягнення боргу. Ціна позову 1936454,40грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2015р., справі присвоєно єдиний унікальний номер 914/4461/15 та визначено суддю для розгляду справи суддя Фартушок Т.Б.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 30.12.2015р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 20.01.2016р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі від 20.01.2016р., від 09.02.2016р., 23.02.2016р., 01.04.2016р., 27.04.2016р., 11.05.2016р., 02.11.2016р., 30.11.2016р. та від 01.12.2016р., в тому числі у звязку із неявкою повноважного представників Сторін та невиконання ними вимог ухвал суду по справі. В судових засіданнях 16.02.2016р., 25.05.2016р., 14.11.2016р., 07.12.2016р. та 14.12.2016р. в межах робочого дня оголошувались перерви. Строк розгляду справи продовжено на 15 днів з причин та підстав, зазначених в ухвалі суду по даній справі від 01.12.2016р.

За клопотанням Відповідача від 14.11.2016 року (вх. №46899/16) проводиться фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

09.02.2016р. від Позивача надійшла заява №665/16 (з додатками згідно опису) про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з Відповідача заборгованість у розмірі 1936454,40грн., яка прийнята судом, про що зазначено в ухвалі суду по даній справі від 09.02.2016р.

Ухвалою від 15.02.2016 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОНОМ ЦЕНТР» від 09.02.2016р. (вх.№666/16) про вжиття заходів забезпечення позову, вжито заходи до забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМ ЦЕНТР», яке буде виявлено під час здійснення виконавчих дій, в межах суми позову 1936454,40грн.

15.03.2016р. ухвалою Господарського суду Львівської області із врахуванням категорії та складності даної справи судом призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

17.03.2016р. у відповідності до Протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів, для колегіального розгляду справи призначено суддю-головуючого ОСОБА_2, суддів Трускавецького В.П. та Горецьку З.В.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.03.2016р. у складі суддю-головуючого ОСОБА_2, суддів Трускавецького В.П. та Горецької З.В. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.04.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 30.05.2016р. зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/432/16.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області по даній справі від 10.10.2016р. №831 у звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Трускавецького В.П., який бере участь у колегіальному розгляді справи № 914/4461/15 колегією у складі трьох суддів (головуючий суддя Фартушок Т.Б.), відповідно до пункту 2.3.23. Положення про автоматизовану систему документообігу суду та Рішення зборів суддів господарського суду Львівської області від 07.12.2015р. призначено повторний автоматичний розподіл члена колегії суддів у справі №914/4461/15.

Згідно протоволу автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.10.2016р. у складі колегії суддю Трускавецького В.П. замінено на суддю Блавацьку-Калінську О.М.

Провадження у справі поновлено з причин та підстав, зазначених в ухвалі суду по даній справі від 12.10.2016р.

Представникам Сторін по явці оголошено права та обовязки, визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалах суду по даній справі, які скеровані або оголошені Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень та письмові повідомлення про відкладення розгляду справи) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст.20, 22, 28, 38, 59 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, позовні вимоги підтримав, надав усні пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, заявах, клопотаннях та письмових поясненнях.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, надав усні пояснення, аналогічні до викладених у відзивах на позовну заяву та письмових поясненнях.

Впродовж розгляду справи представники Відповідача позов визнавали та проти позову заперечували, в тому числі з причин та підстав, зазначених у відзивах, доповненнях до відзивів, поданих заявах, клопотаннях та письмових поясненнях.

14.12.2016р. за вх.№50349/16 Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого Відповідач позов визнав повністю.

Суд також зазначає, що в судові засідання 07.12.2016р. та 14.12.2016р. зявились ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які діяли на підставі довіреностей, виданих директором Товариства Відповідача ОСОБА_5

ОСОБА_6 особи надали пояснення по суті спору та заявили і подали клопотання.

Проте, Позивачем подано клопотання за вх.№50203/16, в якому представник просить долучити до матеріалів справи копію постанови Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2016р. у справі №914/1818/16, яка засвідчує відсутність повноважень у ОСОБА_7 та засвідчує, що дана особа не є керівником Відповідача; клопотання задоволено. Також Позивачем надано пояснення та заявлено про відсутність повноважень у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на здійснення представництва інтересів Відповідача.

Суд зазначає, що рішенням Господарського суду Львівської області від 27.09.2016р. у справі №914/1818/16 за позовом ОСОБА_8 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агроком центр, за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_9, третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_10, третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_11, про: визнання недійсною редакції статуту ТзОВ Агроком центр від 21.03.2016 року та визнання недійсним частково рішення загальних зборів учасників ТзОВ Агроком центр від 20.04.2016 року вирішено позов задоволити повністю.

Також, вказаним рішенням суду від 27.09.2016р. у справі №914/1818/16 вирішено: визнати недійсною нову редакцію статуту ТзОВ Агроком центр, що затверджена рішенням Загальних зборів учасників ТзОВ Агроком центр (Протокол № 27/01/16-01 від 27.01.2016 року), зареєстрована 21.03.2016 року; визнати недійсним частково рішення загальних зборів учасників ТзОВ Агроком центр, оформлене протоколом загальних зборів учасників №20/04/16-01 від 20 квітня 2016 року, а саме в частині: про перехід ТзОВ Агроком центр на діяльність на підставі модельного статуту; про відкликання та звільнення з посади директора ТзОВ Агроком центр ОСОБА_12 з 20.04.2016 року; про відкликання та звільнення з посади тимчасово виконуючого обов'язки директора Товариства з обмеженою відповідальністю Агроком центр ОСОБА_13 з 20.04.2016 року; про припинення права представляти інтереси ТзОВ Агроком центр у відносинах з третіми особами та вчиняти дії від імені товариства ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (підписантів); про обрання та призначення директором ТзОВ Агроком центр ОСОБА_7 з 21.04.2016 року; про надання права представляти інтереси ТзОВ Агроком центр у відносинах з третіми особами та вчиняти дії від імені Товариства ОСОБА_7 (підписант); про обрання уповноваженою особою на вчинення необхідних реєстраційних дій щодо внесення змін до відомостей про Товариство, а також дій щодо переходу Товариства на діяльність на підставі модельного статуту, директора ОСОБА_7; скасувати наступні реєстраційні дії: внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах; 21.04.2016 року №7000882; зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів; підтвердження відомостей про юридичну особу; 21.04.2016 року №9000882; зміна інформації про утворення юридичної особи, зміна додаткової інформації.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2016р. у справі №914/1818/16 Рішення Господарського суду Львівської області від 27.09.2016р. у справі №914/1818/16 скасовано, прийнято нове рішення; позов задоволено.

ОСОБА_6 постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.12.2016р. у справі №914/1818/16 вирішено: визнати недійсною нову редакцію статуту ТзОВ Агроком центр, що затверджена рішенням Загальних зборів учасників ТзОВ Агроком центр (Протокол № 27/01/16-01 від 27.01.2016 року), зареєстрована 21.03.2016 року; визнати недійсним частково рішення загальних зборів учасників ТзОВ Агроком центр, оформлене протоколом загальних зборів учасників №20/04/16-01 від 20 квітня 2016 року, а саме в частині: про перехід ТзОВ Агроком центр на діяльність на підставі модельного статуту; про відкликання та звільнення з посади директора ТзОВ Агроком центр ОСОБА_12 з 20.04.2016 року; про відкликання та звільнення з посади тимчасово виконуючого обов'язки директора Товариства з обмеженою відповідальністю Агроком центр ОСОБА_13 з 20.04.2016 року; про припинення права представляти інтереси ТзОВ Агроком центр у відносинах з третіми особами та вчиняти дії від імені товариства ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (підписантів); про обрання та призначення директором ТзОВ Агроком центр ОСОБА_7 з 21.04.2016 року; про надання права представляти інтереси ТзОВ Агроком центр у відносинах з третіми особами та вчиняти дії від імені Товариства ОСОБА_7 (підписант); про обрання уповноваженою особою на вчинення необхідних реєстраційних дій щодо внесення змін до відомостей про Товариство, а також дій щодо переходу Товариства на діяльність на підставі модельного статуту, директора ОСОБА_7; скасувати наступні реєстраційні дії: внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов'язані зі змінами в установчих документах; 21.04.2016 року №7000882; зміна керівника юридичної особи, зміна складу підписантів; підтвердження відомостей про юридичну особу; 21.04.2016 року №9000882; зміна інформації про утворення юридичної особи, зміна додаткової інформації.

Суд зазначає, що з вказаної постанови Львівського апеляційного господарського суду у справі №914/1818/16 вбачається відсутність повноважень ОСОБА_7 на представлення інтересів Відповідача, в тому числі як керівника та підписанта, та, відповідно, на можливість видачі довіреностей на право здійснення представництва від імені Відповідача.

Відповідно до витягів з ЄДРЮО та ФОП станом на 28.12.2015р. та станом на 15.04.2016р., керівником ТзОВ «АГРОКОМ ЦЕНТР» є ОСОБА_13 (тимчасово виконує обовязки директора Товариства).

З врахуванням вищенаведеного суд зазначає, що керівником Товариства Відповідача є ОСОБА_13

ОСОБА_3 за вх.№50313/16 подано пояснення, в яких ОСОБА_3 стверджує, що він та ОСОБА_4 є належними представниками згідно аявних в матеріалах справи довіреностей, оскільки вказані представники здійснюють представництво прав та інтересів Відповідача на підставі дійсного договору, укладеного в усній формі, що підтверджується виданою у встановленому порядку довіреністю; крім цього, ОСОБА_3 зазначено, що представництво на підставі виданих довіреностей не припинено (строк довіреностей не закінчено, останні не скасовані, а також інші підстави, визначені ст.248 ЦК України, відсутні; ОСОБА_3 також звернув увагу суду, що відповідно до ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань), відомості, які містяться в ЄДРЮО та ФОП, є достовірними.

З приводу наведеного суд зазначає, що Наказом Міністра юстиції України від 31.03.2016р. №935/5 задоволено скаргу ОСОБА_11 та ОСОБА_8 частково та наказано скасувати реєстраційну дію у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 04.02.2016р. за №3000882 стосовно ТзОВ «Агроком Центр» (код за ) у звязку з порушенням вимог чинного законодавства, а саме п.5 ч.1 ст.28 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» (документи суперечать вимогам Конституції та законів України) та абзацу 2 ст.60 Закону України «Про господарські товариства».

Також суд бере до уваги, що відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні; третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Суд зазначає, що Відповідач та уповноважені ОСОБА_5 особи не можуть посилатись на недостовірні відомості з Єдиного державного реєстру, оскільки вони могли знати та знали про недостовірність таких відомостей (в тому числі з врахуванням предмету спору та встановленого під час розгляду справи №914/1818/16).

Крім того, відповідно до наказу №01/12 від 14.12.2016р., підписаного керівником ТзОВ «Агроком Центр» ОСОБА_13, долученого до клопотання Відповідача за вх.№50349/16, скасовано всі без винятку довіреності, видані від імені ТзОВ «Агроком Центр» () за підписами ОСОБА_12 та ОСОБА_7 за період, починаючи з 01.01.2016р., в тому числі, але не виключно, видані на імя ОСОБА_15, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Суд бере до уваги, що довіреності на вказаних представників видані саме за зазначений у згаданому наказі №01/12 від 14.12.2016р. період. При цьому суд зазначає, що довіреності ОСОБА_15, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 видані ТзОВ «Агроком Центр». Відповідно до п.2 ч.1 ст.248 ЦК України, 1. представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

З врахуванням вищенаведеного суд зазначає про відсутність повноважень у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на здійснення представництва інтересів Відповідача.

При цьому суд також зазначає, що ОСОБА_3 за вх.№50314/16 від 14.12.2016р. подано клопотання про відкликання та залишення без розгляду клопотання ТзОВ «Агроком-Центр» про призначення почеркознавчої експертизи від 28.11.2016р. ОСОБА_6 клопотання ОСОБА_3 не підлягає розгляду через відсутність в ОСОБА_3 повноважень на представництво інтересів ТзОВ «Агроком Центр».

Представник ОСОБА_15 діяв на підставі довіреності від 12.02.2016р. б/н, виданої Відповідачем за підписом ОСОБА_12 27.04.2016р. від Відповідача надійшло клопотання вх.№18375/16, у якому останній зазначає, що 20.04.2016р. відбулись зміни засновника та директора Товариства. 27.04.2016р. директором Товариства Відповідача ОСОБА_7 скасовано усі довіреності, які видавалися Товариством до 26.04.2016р. 11.05.2016р. та 22.07.2016р. ОСОБА_7 видано ОСОБА_15 довіреності на право представництва Відповідача.

Клопотання, подане 29.11.2016р. за вх.№5682/16 про призначення почеркознавчої експертизи, підписане ОСОБА_15, який, з врахуванням вищеописаного, як встановлено судом в даному судовому засіданні, також не може бути представником Відповідача згідно поданих довіреностей, а відтак, і клопотання від 29.11.2016р. за вх.№5682/16 не підлягає розгляду судом, оскільки подане не уповноваженим представником Сторони. З аналогічних підстав не підлягають розгляду і інші, подані ОСОБА_15 не розглянуті станом на 14.12.2016р. клопотання.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалах про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, Сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судових засіданнях продовж розгляду справи суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За наведених обставин суд вважає за можливе розглянути справу з врахуванням вимог ст.75 ГПК України.

Спір розглядається із врахуванням заяви Позивача від 09.02.2016 року вх. №665/16 про збільшення розміру позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників Сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Щодо стягнення 1936454,40грн. боргу.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.03.2016р. у справі №914/432/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агроком Центр до Товариства з обмеженою відповідальністю Агроном-Центр про визнання недійсним Договору №03/06 від 12.06.2013р/ в позові відмовлено повністю.

Проте, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2016р. у справі №914/432/16 Рішення господарського суду Львівської області від 22.03.2016р. у справі №914/432/16 скасовано та прийнято нове рішення, яким визнано недійсним Договір №03/06 від 12.06.2013р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Агроком-центр та Товариством з обмеженою відповідальністю Агроном-центр.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, вищезгаданою постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2016р. у справі №914/432/16, яка набрала законної сили, встановлено (що відповідає матеріалам справи) наступне.

«…12.06.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Агроком Центр (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Агроном-Центр (продавець) укладено Договір №03/06, відповідно до п.1.1. якого Продавець зобовязався в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність Покупцю, а Покупець зобовязався в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити живу курку (ОСОБА_16) згідно підписаних Сторонами накладних. 12.06.2013 р. між тими ж сторонами укладено Додатковий Договір №1 до Договору №03/06 від 12.06.2013р.».

«На виконання умов Договору №03/06 від 12.06.2013 р. відповідач поставив, а позивач прийняв товар (живу курку) на загальну суму 11364489,82 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи відповідними видатковими накладними. Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав, що позивач здійснив часткову оплату придбаного товару на суму 4275400 грн.; частина заборгованості у розмірі 3242778,70 грн. була відступлена відповідачем на користь факторингової компанії ТОВ ФК Комфорт Капітал. Таким чином, сума невиконаних грошових зобовязань позивача перед відповідачем за спірним договором складає 3846311,12 грн.».

Окрім встановлених вище обставин, які не підлягають доказуванню в порядку ст.35 ГПК України, суд зазначає про наявність додаткових доказів у справі.

Так, відповідно до матеріалів справи, в період з 18.06.2013 року по 20.08.2013 року Позивачем поставлено, а Відповідачем прийнято ОСОБА_16 за Договором на суму 8121711,12грн., що підтверджується Видатковими накладними від 18.06.2013 року №АЦ000000001 на суму 127500,00грн., від 19.06.2013 року №АЦ000000002 на суму 131500,00грн., №АЦ000000003 на суму 133250,00грн., №АЦ000000004 на суму 28047,50грн., №АЦ000000005 на суму 112612,50грн., №АЦ000000006 на суму 72012,50грн., №АЦ000000007 на суму 124250,00грн., від 27.06.2013 року №АЦ000000008 на суму 112500,00грн., від 28.06.2013 року АЦ000000010 на суму 112500,00грн., від 01.07.2013 року №АЦ000000009 на суму 410483,75грн., від 05.07.2013 року №11 на суму 83333,38грн., від 09.07.2013 року №12 на суму 57375,00грн., №13 на суму 57375,00грн., №15 на суму 57375,00грн., №16 на суму 57041,63грн., №АЦ000000019 на суму 55562,50грн., №АЦ000000020 на суму 55562,50грн., від 10.07.2013 року №17 на суму 52500,00грн., №18 на суму 52500,00грн., №АЦ000000021 на суму 58500,00грн., №АЦ000000022 на суму 58500,00грн., №АЦ000000023 на суму 58500,00грн., №АЦ000000024 на суму 58500,00грн., №АЦ000000025 на суму 58500,00грн., №АЦ000000026 на суму 58625,00грн., від 22.07.2013 року №АЦ000000027 на суму 39900,00грн., №АЦ000000028 на суму 39900,00грн., №АЦ000000029 на суму 41230,00грн., від 23.07.2013 року №АЦ000000098 на суму 56857,60грн., №АЦ000000099 на суму 56857,60грн., №АЦ на суму 56857,60грн., №АЦ на суму 56857,60грн., від 24.07.2013 року №АЦ на суму 56857,60грн., №АЦ на суму 56857,60грн., №АЦ на суму 56857,60грн., від 25.07.2013 року №АЦ000000030 на суму 58112,00грн., №АЦ000000031 на суму 38400,00грн., №АЦ00000032 на суму 42240,00грн., №АЦ00000069 на суму 57651,20грн., №АЦ00000070 на суму 57651,20грн., №АЦ00000071 на суму 57651,20грн., №АЦ00000072 на суму 57651,20грн., №АЦ00000090 на суму 56857,60грн., №АЦ00000091 на суму 56857,60грн., №АЦ00000092 на суму 56857,60грн., №АЦ00000093 на суму 56857,60грн., №АЦ00000094 на суму 56857,60грн., №АЦ00000095 на суму 56857,60грн., від 26.07.2013 року №АЦ00000033 на суму 48640,00грн., №АЦ00000034 на суму 48640,00грн., №АЦ00000035 на суму 52224,00грн., №АЦ00000036 на суму 57600,00грн., №АЦ00000037 на суму 57600,00грн., №АЦ00000038 на суму 57600,00грн., №АЦ00000039 на суму 57600,00грн., №АЦ00000040 на суму 57600,00грн., №АЦ00000041 на суму 57600,00грн., №АЦ00000042 на суму 55296,00грн., №АЦ00000096 на суму 56857,60грн., №АЦ00000097 на суму 56857,60грн., від 29.07.2013 року №АЦ00000043 на суму 56320,00грн., № АЦ00000044 на суму 56320,00грн., №АЦ00000045 на суму 56320,00грн., №АЦ00000046 на суму 56320,00грн., №АЦ00000047 на суму 56320,00грн., №АЦ00000048 на суму 56320,00грн., №АЦ00000049 на суму 51712,00грн., №АЦ00000059 на суму 52864,00грн., №АЦ00000061 на суму 52864,00грн., №АЦ00000073 на суму 52864,00грн., №АЦ00000074 на суму 52864,00грн., від 30.07.2013 року №АЦ00000062 на суму 52864,00грн., №АЦ00000063 на суму 52864,00грн., №АЦ00000064 на суму 18944,00грн., №АЦ00000060 на суму 52864,00грн., №АЦ00000051 на суму 53120,00грн., №АЦ00000052 на суму 53120,00грн., №АЦ00000053 на суму 53120,00грн., №АЦ00000075 на суму 41472,00грн., №АЦ00000076 на суму 41472,00грн., №АЦ00000077 на суму 41728,00грн., від 31.07.2013 року №АЦ00000050 на суму 53120,00грн., №АЦ00000054 на суму 53120,00грн., №АЦ00000055 на суму 53120,00грн., №АЦ00000056 на суму 53120,00грн., №АЦ00000057 на суму 53120,00грн., №АЦ00000058 на суму 56064,00грн., №АЦ00000065 на суму 32000,00грн., №АЦ00000066 на суму 31616,00грн., №АЦ00000078 на суму 56768,00грн., №АЦ00000079 на суму 56768,00грн., №АЦ00000080 на суму 56768,00грн., №АЦ00000081 на суму 56768,00грн., №АЦ00000082 на суму 56768,00грн., №АЦ00000083 на суму 56768,00грн., №АЦ00000084 на суму 56768,00грн., №АЦ00000085 на суму 56768,00грн., №АЦ00000086 на суму 56768,00грн., №АЦ00000087 на суму 56768,00грн., №АЦ00000088 на суму 49721,34грн., від 01.08.2013 року №АЦ00000105 на суму 51456,00грн., №АЦ00000106 на суму 51456,00грн., №АЦ00000107 на суму 51456,00грн., №АЦ00000108 на суму 49920,00грн., №АЦ00000109 на суму 33280,00грн., від 02.08.2013 року №АЦ00000110 на суму 52000,00грн., №АЦ00000111 на суму 52000,00грн., від 05.08.2013 рок №112 на суму 58682,00грн., №113 на суму 58682,00грн., від 14.08.2013 року №АЦ на суму 56334,72грн., №АЦ на суму 56334,72грн., №АЦ на суму 56334,72грн., №АЦ на суму 56334,72грн., №АЦ на суму 15887,04грн., №АЦ на суму 42880,00грн., №АЦ на суму 42880,00грн., №АЦ на суму 42752,00грн., №АЦ на суму 59302,40грн., №АЦ на суму 59289,60грн., від 15.08.2013 року №АЦ на суму 55437,50грн., №АЦ на суму 55437,50грн., №АЦ на суму 55437,50грн., №АЦ на суму 55437,50грн., №АЦ на суму 55437,50грн., №АЦ на суму 55562,50грн., від 19.08.2013 року №128 на суму 51767,04грн., №129 на суму 52416,00грн., №130 на суму 50169,60грн., №131 на суму 51767,04грн., №132 на суму 52715,52грн., від 20.08.2013 року №133 на суму 53222,40грн., №134 на суму 52113,60грн., №135 на суму 50652,00грн., №136 на суму 53272,80грн., №137 на суму 51307,20грн., №180 на суму 56409,60грн., №181 на суму 54288,00грн. ОСОБА_6 видаткові накладні підписані повноважними представниками та завірені відтисками печаток юридичних осіб Сторін у справі.

15.02.2016 року Позивачем подано клопотання (вх. №5979/16), у якому просить суд долучити до матеріалів справи Податкову декларацію з ПДВ за серпень 2013 року, а також видаткові, товарні та податкові накладні за липень 2013 року, з яких вбачається, що ТзОВ «Адванс Захід» та ТзОВ «Галицька птиця» поставлено, а Позивачем у липні 2013 року за Видатковими накладними від 25.07.2013 року №2 на суму 133332,00грн., від 25.07.2013 року №1 на суму 143664,00грн., від 29.07.2013 року №5 на суму 101598,00грн., від 30.07.2013 року №7 на суму 118818,00грн., №6 на суму 119802,00грн., №8 на суму 112176,00грн., від 31.07.2013 року №9 на суму 106026,00грн.; від 22.07.2013 року №130 на суму 116480,00грн., від 26.07.2013 року №131 на суму 388368,00грн., від 29.07.2013 року №132 на суму 377456,00грн., від 30.07.2013 року №133 на суму465992,00грн. здійснено закупівлю продукції, яка була ОСОБА_16 за Договором на суму 2183712,00грн. та відображено вказані господарські операції у бухгалтерській звітності з сплати податку на додану вартість.

Окрім того, до вказаного клопотання Позивачем долучено Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість від 08.07.2013 року №200131991 про те, що Позивач зареєстрований в ДПІ у Залізничному районі м.Львова як платник податку на додану вартість та Податкові накладні від 29.07.2013 року №33 на суму 56320,00грн., №34 на суму 56320,00грн., №35 на суму 56320,00грн., №36 на суму 56320,00грн., №37 на суму 51712,00грн., №47 на суму 52864,00грн., №49 на суму 52864,00грн., №50 на суму 52864,00грн., №51 на суму 52864,00грн., №60 на суму 52864,00грн., №61 на суму 52864,00грн., від 30.07.2013 року №38 на суму 53120,00грн., №39 на суму 53120,00грн., №40 на суму 53120,00грн., №48 на суму 52864,00грн., №52 на суму 18944,00грн., №62 на суму 41472,00грн., №63 на суму 41472,00грн., №64 на суму 41728,00 грн., від 31.07.2013 року №41 на суму 53120,00грн., №42 на суму 53120,00грн., №43 на суму 53120,00грн., №44 на суму 53120,00грн., №45 на суму 53120,00грн., №46 на суму 56064,00грн., №53 на суму 32000,00грн., №54 на суму 31616,00грн., №65 на суму 56768,00грн., №66 на суму 56768,00грн., №67 на суму 56768,00грн., №68 на суму 56768,00грн., №69 на суму 56768,00грн., №70 на суму 56768,00грн., №71 на суму 56768,00грн., №72 на суму 56768,00грн., №73 на суму 56768,00грн., №74 на суму 56768,00грн., №75 на суму 49721,34грн., з яких вбачається, що Позивачем здійснено відображення у фінансово-бухгалтерській та податково-звітній документації фактів поставки у липні 2013 року Відповідачу ОСОБА_16 за Договором на загальну суму 1952697,34грн.

Відповідачем взятих на себе зобов'язань з оплати ОСОБА_16 в порядку та на умовах, визначених Договором, належним чином не виконано, сплачено на користь Позивача 4275400,00грн., внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 3846311,12грн. Станом на час розгляду справи по суті доказів повного чи часткового погашення вказаної заборгованості Сторонами суду не заявлено та не подано.

Сторонами підписано ОСОБА_6 звіряння взаємних розрахунків за період 01.05.2013 року по 01.12.2015 року, з якого вбачається що за вказаний період Позивачем поставлено ОСОБА_16 на суму 8121711,12грн., Відповідачем оплачено 4275400,00грн., станом а 01.12.2015 року сальдо на користь Позивача 3846311,12грн. ОСОБА_6 підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договору.

Окрім того, 26.01.2016р. Сторонами підписано ОСОБА_6 звіряння взаємних розрахунків за період 01.05.2013 року по 26.01.2016 року, з якого вбачається що за вказаний період Позивачем поставлено ОСОБА_16 на суму 8121711,12грн., Відповідачем оплачено 4275400,00грн., станом на 26.01.2016 року сальдо на користь Позивача 3846311,12грн. ОСОБА_6 підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток юридичних осіб Сторін.

Суд зазначає, що позовні вимоги Позивача в частині здійснених Відповідачу поставок (в тому числі дат та сум) підтверджуються також наявними в матеріалах справи податковими накладними (томи 3-7) та документами первинного бухгалтерського обліку.

З підстав наведеного Позивач (із врахуванням Заяви від 09.02.2016 року вх. №665/16 про збільшення розміру позовних вимог) просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача 1936454,40грн. боргу за поставлений ОСОБА_16.

З врахуванням клопотань Відповідача Позивачем 12.03.2016р. за вх.№9700/16 надано пояснення, в якому зазначено, що частина заборгованості за деякими накладними на суму 3242778,70грн. була відступлена Позивачем на користь факторингової компанії ТзОВ «ФК Комфорт Капітал»; в цій частині Позивачем перестав бути кредитором щодо Відповідача і тому ця сума не була включена до акту звірки взаєморозрахунків. Відповідачем частково оплачено поставлену продукцію на суму 4275400грн. Суд зазначає, що вищенаведені доводи підтверджуються наявними в матеріалах справи документами, в тому числі копією договору факторингу №10/09/1 від 10.09.2013р., укладеного з ТзОВ «Фінансова компанія «Комфорт капітал», копіями банківських виписок, а також іншими, укладеними між Сторонами Договорами та доказами їх виконання, доданими до пояснень від 12.03.2016р. вх.№9700/16 (томи 3-7).

Відповідно до витягу з ЄДРЮО та ФОП станом на 28.12.2015р., керівником ТзОВ «АГРОКОМ ЦЕНТР» є ОСОБА_13 (тимчасово виконує обовязки директора Товариства).

Згідно відзиву на позовну заяву від 09.02.2016р. вх.№5063/16, підписаного представником Відповідача ОСОБА_17 (довіреність від 12.01.2016р. б/н, підписана т.в.о директора ТзОВ «АГРОКОМ ЦЕНТР» ОСОБА_13А.) Відповідач позовні вимоги в розмірі 1936454,40грн. визнав повністю та зазначив, що заборгованість несплачена виключно з підстав відсутності коштів.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, поданому до суду 09.02.2016 року за вх. №5063/16, визнає факт існування між Сторонами договірних відносин на підставі Договору від 12.06.2013 року №03/06, поставки Позивачем Відповідачу ОСОБА_16 за Договором в період червня серпня 2013 року на суму 8121711,12грн. часткової його оплати Відповідачем на суму 4275400,00грн. та існування у Відповідача боргу перед Позивачем з оплати поставленого ОСОБА_16 в розмірі 3846311,12грн.

Також, 14.12.2016р. за вх.№50349/16 Відповідачем подано відзив, яким також позов визнано, а також визнано факт поставки, суму поставки та наявну заборгованість.

З приводу зазначених у відзивах Відповідача заяв про визнання позову суд зазначає, що відповідно до ч.6 ст.22 ГПК України, господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси. В матеріалах справи ж відсутні, Сторонами не наведені доводи та не подані докази, що визнання позову Відповідачем суперечить законодавству або порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси. При цьому суд, зважаючи на позицію осіб, які були представниками Відповідача до встановлення судом безпідставності представництва, зазначає, що незважаючи на визнання Відповідачем позову, судове рішення прийнято за результатами розгляду всім матеріалів справи в їх сукупності, дослідження матеріалів справи та на підставі здійсненої судом оцінки доказів.

З приводу доводів Відповідача про відсутність факту поставки суд зазначає, що такі спростовуються матеріалами справи.

Крім того суд зазначає, що період, в якому відбулась поставка, стягнення боргу по якій є предметом позову, є перевірений органом податкового контролю. Наведене підтверджується актом Державної податкової інспекції у Залізничному районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 13.11.2015р. №1609/13-22-01-13/38738473 про результати планової виїзної документальної перевірки ТзОВ «Агроном центр» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 30.05.2013р. по 31.12.2014р., яким встановлено порушення ведення податкового обліку Позивачем. На основі ОСОБА_17 перевірки було прийнято податкові повідомлення-рішення №/15744 та №/15743 від 27.11.2015р. Проте, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 01.03.2016р. у справі №813/6350/15, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016р. у справі №876/4641/16, задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроном Центр» до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та вирішено визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області № /15744 від 27.11.2015 року та повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області № /15743 від 27.11.2015 року.

Суд зазначає, що окрім встановлення органом податкового контролю, факт безтоварності операцій поставок, які підлягають оподаткуванню (в тому числі податком на додану вартість) повинен бути підтверджений вироком суду ч іншим судовим рішенням, оскільки містить ознаки кримінально-караного діяння.

З приводу доводів Відповідача про наявність кримінального провадження суд зазначає наступне.

Як встановлено постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2016р. у справі №914/432/16: «Щодо стверджуваного фіктивного характеру правочину чи його суперечності інтересам держави і суспільства, то позивачем не доведено факту порушення безпосередньо його прав цим правочином з цих підстав.».

З приводу вищезазначених доводів Відповідача суд зазначає правову позицію, аналогічну викладеній у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2016р. у справі №914/432/16, що та обставина, що слідчим управлінням фінансових розслідувань Головного управління ДФС у Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000009 від 08.02.2016 року за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, вчинених при здійсненні господарських операцій між ТзОВ Агроком Центр, ТзОВ Агроном Центр та ПП Заготівельник - 2009, м. Тернопіль, не тягне за собою автоматично недійсності договору; господарський суд не підміняє собою функції органу досудового розслідування, а свої висновки щодо предмету спору робить лише у межах позовних вимог та на підставі доказів, поданих сторонами, що не перешкоджає встановленню відповідних обставин органом досудового слідства із використанням властивих йому засобів доказування.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У ч.1 ст.509 ЦК України зазначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст.530 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною 1 статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому суд зазначає, що підписання покупцем Видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами ч.1 ст.692 ЦК України. (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012).

Приписами частини першої статті 92 ЦК України встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до пункту 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» встановлено, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Це положення є гарантією стабільності майнового обороту і загальноприйнятим стандартом у світовій практиці, зокрема відповідно до Першої директиви 68/151/ЄЕС Ради Європейських співтовариств від 9 березня 1968 року.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно; особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ч.2 ст.1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення зазначеної глави застосовуються, згідно з п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України, до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість (частина 2 статті 1213 ЦК України).

Таким чином, із змісту зазначених норми вбачається, що підставою виникнення зобов'язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав або коли така підстава згодом відпала.

Оскільки, вданому випадку підстава, на якій було набуте Відповідачем спірне майно відпала внаслідок недійсності договору, то, Відповідач в силу приписів ст.1212 ЦК України, є особою, яка набула спірне майно без достатньої правової підстави (в частині Договору), і зобов'язаний сплатити його вартість Позивачу, так як повернути це майно позивачу не можливо.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 23.05.2012р. у справі №5002-17/4265-2011.

Наведене також не виключає такої правової підстави до оплати як товарно-супровідні документи, зобовязання по оплаті за якими існує незалежно від визнання недійсним укладеного між Сторонами Договору та які є самостійною правовою підставою до оплати виконання грошового зобовязання, невиконання якого також встановлено зазначеною вище постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2016р. у справі №914/432/16 про визнання Договору недійсним.

З врахуванням вищенаведеного, в тому числі обставин, встановлених постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.09.2016р. у справі №914/432/16, беручи до уваги факт підписання повноважними представниками та скріплення печатками юридичних осіб Сторін Видаткових накладних, відсутність обґрунтованих заперечень Відповідача як проти самого факту поставки Продукції, її невідповідності кількісним або якісним характеристикам, так і щодо факту існування у Відповідача заборгованості з оплати поставленого Позивачем ОСОБА_16, враховуючи визнання позову Відповідачем, беручи до уваги вимоги Позивача щодо проведення Відповідачем розрахунку за отриманий ОСОБА_16, а також встановлений законодавством обовязок щодо негайного проведення розрахунку при купівлі-продажу та поставці, перевіривши правльність проведеного розрахунку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є підставними та обґрунтованими, такими, що підлягають до задоволення повністю.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

14.12.2016 року у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 19.12.2016р.

Як вбачається із відмітки уповноваженої особи канцелярії Господарського суду Львівської області, позовну заяву Позивачем подано 29.12.2015 року. Позивачем за подання позовної заяви до суду ОСОБА_18 дорученням від 28.12.2015р. №1748 сплачено судовий збір в розмірі 14006,61грн.

Також, за подання заяви від 09.03.2016 року вх. №665/16 про збільшення розміру позовних вимог Позивачем ОСОБА_18 дорученням від 08.02.2016 року №1835 сплачено судовий збір в розмірі 15040,22грн.

Окрім того, за подання до Господарського суду Львівської області заяви від 09.02.2016 року вх. №666/16 про вжиття заходів забезпечення позову Позивачем платіжним дорученням від 08.02.2016 року №1826 сплачено судовий збір в розмірі 689,00грн.

Нормою статті 8 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2015 рік» передбачено, що станом на 01.01.2015 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн. 00 коп.

Відповідно до п.2.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України» статтею 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону.

Приписами частини першої та підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (у редакції, чинній станом на момент подання позову до суду) встановлено, що із позовних заяв майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Відтак, сума судового збору за подання позовної заяви до суду із врахуванням заяви від 09.02.2016 року вх. №665/16 про збільшення розміру позовних вимог складає 29046,82грн. Із врахуванням здійснених Позивачем платіжними дорученнями від 28.12.2015р. №1748 на суму 14006,61грн. та від 08.02.2016 року №1835на суму 15040,22грн. сплат судового збору суд дійшов висновків про те, що Позивачем здійснено переплату судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру в розмірі 0,01грн.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Проте, враховуючи, що згідно вищезазначеної норми Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, а на момент вирішення спору по суті таке клопотання суду не заявлено та не подано, суд зазначає про відсутність правових підстав до вирішення питання щодо повернення судового збору. При цьому суд зазначає, що наведене не позбавляє особу, яка сплатила судовий збір, права звернутись з відповідним клопотанням у порядку, визначено законодавством.

Щодо сплати судового збору за подання до суду заяви від 09.02.2016 року вх. №666/16 про вжиття заходів забезпечення позову суд зазначає наступне.

Приписами частини першої та підпункту 3 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (у редакції, чинній станом на момент подання позову до суду) встановлено що за подання до господарського суду заяви про вжиття заходів забезпечення позову сплачується судовий збір у розмірі 0,5 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Як вбачається із відмітки уповноваженої особи канцелярії суду, вказану заяву подано до суду 09.02.2016 року.

Приписами статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1378,00грн. за місяць.

З підстав наведеного та з врахуванням здійсненої Позивачем сплати судового збору суд дійшов висновків про те, що Позивачем сплачено судовий збір за подання заяви від 09.02.2016 року вх. №666/16 про вжиття заходів забезпечення позову у встановленому чинним законодавством порядку та розмірі.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Відповідача та стягнути з Відповідача на користь Позивача 29735,82грн. судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 4-5, 4-7, 33, 38, 43, 49, 82-87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст.6, 11, 509, 525, 526, 527, 530, 599, 610, 625, 626, 627, 629, 631, 655, 712, 1212 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОКОМ ЦЕНТР» (80454, Львівська область, Кам'янка-Бузький район, с.Убині, вул.Шкільна, буд.9 В; ідентифікаційний код 38141600) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОНОМ ЦЕНТР» (79026, Львівська область, м.Львів, вул.Ак.А.Сахарова, буд.43; ідентифікаційний код 38738,40грн. суми основного боргу та 29735,82грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя-головуючий ОСОБА_2

Суддя Блавацька-Калінська О.М.

Суддя Горецька З.В.