КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2016 р. Справа№ 911/3010/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Бернацька О.В. (довіреність №14-102 від 18.04.2014 р.)

від відповідача - Лелека О.М. (довіреність б/н від 01.10.2015 р.)

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Київської області від 14.11.2016 р.

у справі №911/3010/16 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурсозбереження»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурсозбереження» про стягнення 3% річних у розмірі 3607,36 грн., 53065,61 грн. пені та 9541,15 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Київської області від 14.11.2016 р. в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити частково згідно наданого контрозрахунку.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

26.11.2014 р. між НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Ресурсозбережання» укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2072/15-ТЕ-17.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст.ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, позивач (продавець) взяв на себе зобов'язання передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2015 році природний газ, а покупець - зобов'язується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору, газ що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Відповідно до п. 2.1 договору, продавець передає з 01.01.2015 р. по 31.12.2015 р. газ у обсязі до 3530,0 тис.куб.м.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ встановлюється НКРЕ; ціна 1000 куб.м природного газу на дату укладання цього договору, відповідно до його п. 5.2, становить - 1309,20 грн. з ПДВ.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Відповідно до п. 5.5 договору, загальна вартість природного газу за вказаним договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки газу до 31.12.2015 р., а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 договору).

Крім того, між сторонами укладались додаткові угоди до вказаного договору (а.с.15-19).

Так, відповідно до додаткових угод №№ 1, 2, 3 від 20.03.2015 р., 20.07.2015 р. та 15.10.2015 р. сторонами було внесено зміни до п. 5.2 договору щодо дати з якої встановлювалась відповідна ціна за 1000 куб.м природного газу.

Додатковою угодою №3 від 01.10.2015 р., п. 6.3 договору, викладено в наступній редакції: за наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості; кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Додатковою угодою №5 від 25.11.2015 р., сторонами зміненено банківські реквізити покупця.

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом січня-грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 5259993,65грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.20-31).

Станом на 15.01.2016 р. відповідач повністю розрахувався за переданий у 2015 році природний газ, що не заперечується сторонами у справі.

Проте, як зазначає позивач, відповідач свої обов'язки за договором в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу належним чином не виконав, провівши остаточні розрахунки за поставлений газ з порушенням погоджених сторонами строків, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Постановою Кабінету міністрів Україні №375 від 04.06.2015 р. «Питання погашення у 2015 році заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню», яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» передбачено відшкодування заборгованості за газ перед кредиторами.

Згідно п. 3 вказаної Постанови КМУ, учасниками розрахунків є територіальні органи казначейства; Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у м.м. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій чи структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (далі - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники).

На виконання п. 16 ст. 14 та ст. 32 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» і вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 04.06.2015 р., між Головним управлінням державної казначейської служби у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Управлінням фінансів Києво-Святошинської РДА, Києво-Святошинською РДА, ТОВ «Ресурсозбереження» та НАК «Нафтогаз України» укладено договір №517/375-в від 18.12.2015 р. про організацію взаєморозрахунків. Пунктом 17 вказаного договору встановлено, що після виконання договору сторони не матимуть одна до одної претензій стосовно предмета договору.

На виконання умов договору №517/375-в від 18.12.2015 р. було відшкодовано 800324,99 грн., оскільки з Державного бюджету України відшкодовується сума фактичної заборгованості на дату відшкодування.

Як зазначає позивач, порушення строків оплати за поставлений позивачем природний газ відбулося не з вини ТОВ «Ресурсозбереження», так як розрахунки за природний газ на вироблення теплової енергії здійснювалися за особливим алгоритмом розрахунків і регулювалися державою, а заборгованість за договором поставки природного газу виникла у зв'язку з різницею у тарифах на теплову енергію внаслідок невідповідності її фактичної вартості тарифам, що затверджені органом місцевого самоврядування і на відшкодування яких з державного бюджету не перераховувалися субвенції відповідно до ст. 20 Закону України «Про теплопостачання».

ТОВ «Ресурсозбереження» платіжним дорученням від 25.12.2015 р. №1 у встановлений договором про організацію взаєморозрахунків строк повністю розрахувалось із НАК «Нафтогаз України» за використаний природний газ.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позивачем правомірно нараховані відповідачу штрафні санкції у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат, проте вказані штрафні санкції повинні бути розраховані лише до 25.12.2015 р. (день оплати заборгованості), згідно п. 17 договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню у розмірі 615,89 грн. 3% річних та 1310,76 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми пені, підлягають частковому задоволенню у розмірі 9264,98 грн.

За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 615,89 грн., 3% річних, 1310,76 грн. інфляційних втрат та 9264,98 грн. пені. В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи позивача, викладені ним в апеляційній скаргзі, заслуговують на увагу, а тому остання підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення господарського суду Київської області від 14.11.2016 р.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Київської області від 14.11.2016 р. у справі №911/3010/16 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурсозбереження» (08132, м. Вишневе, вул. Святошинська, 29, Київська область, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) 9264 (дев'ять тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 98 коп. пені, 615 (шістсот п'ятнадцять) грн. 89 коп. 3% річних, 1310 (одну тисячу триста десять) грн. 76 коп. інфляційних втрат, 232 (двісті тридцять дві) грн. 92 коп. судового збору за подання позовної заяви та 256 (двісті п'ятдесят шість) грн. 21 коп. за подання апеляційної скарги.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду Київської області.

Справу №911/3010/16 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець