РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016Справа №910/18375/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву , третя особа ДП "Київпассервіс" про визнання договору продовженим, за участю представників позивача - ОСОБА_2, договір №30109-1 від 30.09.2016 року, відповідача - Гармашова Б.С., довіреність №14 від 08.02.2016 року, третьої особи - Завадської О.В., довіреність №1/06-11/497, від 18.04.2016 року

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогою до відповідача про визнання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №6204 від 14.05.2012 року продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.10.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 24.10.2016 року.

21.10.2016 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову.

24.10.2016 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про зміну предмету позову, в якій позивач просив зобов'язати балансоутримувача майна - ДП «Київпассервіс» усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 приміщенням, що орендується на підставі договору оренди державного нерухомого майна від 14.05.2012 року №6204, укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по м. Києву наступним шляхом: надати доступ ОСОБА_1 та особам, що працюють з нею доступ до приміщення, відновити електропостачання до приміщення, повернути майно ОСОБА_1, видалене з приміщення, розблокувати приміщення шляхом попередніх дверних замків або надання ключів від нових дверних замків, тощо.

Пунктом 4 ст. 22 ГПК України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти збільшення суми позову за тією ж вимогою, яку було заявлено у позовній заяві.

У вищезазначеній заяві позивачем додатково заявлено інші нові позовні вимоги та з інших підстав.

Разом з тим, одночасна зміна і предмета, і підстав позову процесуальним законодавством не допускається.

Судом не приймається подана позивачем заява про зміну предмету позову і повертається без розгляду, оскільки дана заява містить вимоги одночасно про зміну предмету і підстав позову, що не передбачено ст. 22 ГПК України.

24.10.2016 року позивачем в судовому засівдання подано клопотання про заміну відповідача з Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву на ДП «Київпассервіс».

24.10.2016 року в судовому засідання оголошено перерву на 23.11.2016 року.

23.11.2016 року позивачем в судовому засіданні надано клопотання про відкликання клопотання про заміну відповідача.

23.11.2016 року в судовому засідання оголошено перерву на 30.11.2016 року.

23.11.2016 відповідачем через канцелярію суду надано клопотання про залучення ДП "Київпассервіс" до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.11.2016 року ДП "Київпассервіс" залучено до участі в справі в якості третьої особи.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача і третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.05.2012року між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по м. Києву (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №6204 від 14.05.2012 року, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежилі приміщення загальною площею 40,00 кв. м., що розміщене за адресою6 АДРЕСА_1 в будівлі автостанції «Полісся», що перебуває на балансі ДП «Київпассервіс», вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 29 лютого 2012 року і становить 228400,00 грн. без ПДВ (п. 1.1. договору).

Відповідно до п.3.1. договору орендна плата визначається на підставі методики розрахунку і в порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою КМУ від 04.10.295 №786 і становить без ПДВ за базовий місяць оренди- лютий 2012р. 1142,00 грн. Орендна плата за перший місяць оренди травень 2012 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за місяці березень, квіткнь, травень 2012 року.

Згідно п.10.1. цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 14.05.2012 до 14.04.2015 включно.

Відповідно до п.10.4. договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення провадження або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору (п.9.7. договору).

З огляду на завершення строку дії договору, відповідачем на адресу позивача було направлено лист №30-06/4331 від 28.04.2015року, яким було повідомлено позивача про відмову в продовженні строку дії договору оренди на наступний термін у відповідності до п.10.4. договору, копія якого та докази відправлення місяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно ст. 764 ЦК України у разі, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 Господарського кодексу України орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду №12 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" регламентовано, що зі змісту статей 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. При цьому такі заперечення можуть бути висловлені, як до закінчення терміну дії договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення дії цього строку.

Як встановлено судом вище, відповідачем протягом одного місяця після закінчення дії договору було повідомлено позивача про відмову від продовження його дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно із ч. 1-5 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Відповідно до ст. 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Проте, враховуючи те, що вчинення стороною дій, направлених на укладення і, відповідно, підписання будь-якого правочину - є правом сторони, яке реалізується у встановленому законом порядку, а не її обов'язком, що узгоджується зокрема з приписами ст. ст. 6, 203, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України та ст. ст. 180, 181 Господарського кодексу України, виходячи з обумовлених законом прав та охоронюваних інтересів сторін договору, зокрема свободи укладення договору, відповідно, підписання будь-якого цивільно-правового договору, зокрема і продовження строку дії договору - є саме правом, а не обов'язком сторони.

Враховуючи вищевикладене, заявлені вимоги про зобов'язання відповідача продовжити строк дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №6204 від 14.05.2012 року не підлягають задоволенню, а тому в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 26.12.2016 року.

Суддя С.О. Чебикіна