ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

"21" грудня 2016 р.ё№ 916/3505/16

Суддя Малярчук І.А., розглянувши матеріали позовної заяви вх.№3753/16 ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

до відповідачів: 1) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

2) Публічного акціонерного товариства „Імексбанк

про стягнення 950000грн.

ВСТАНОВИВ:

Гр. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ „Імексбанк про стягнення 950000грн.

Згідно п.14 Постанови Пленуму ВГСУ №10 від 24.10.2011р. „Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам якщо в законодавчому акті підвідомчість спорів визначена альтернативно: суду чи господарському суду, або зазначено, що спір вирішується в судовому порядку, господарському суду слід виходити з суб'єктного складу учасників спору та характеру спірних правовідносин.

Підвідомчість (підсудність) справ загальним і господарським судам визначається законодавством.У разі відсутності прямої вказівки у законі застосовується принцип розмежування підвідомчості (підсудності) за субєктним складом.

Статтею 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Подання даного позову до господарського суду позивачі обґрунтували постановою ВСУ від 16.02.2016р. по справі №21-4846а15 за позовом УПФУ у Васильківському районі Дніпропетровської області до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" ОСОБА_5 про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, в якій, виходячи із системного аналізу норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Закону України „Про банки і банківську діяльність Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, з врахуванням положень ст.12 ГПК України, Верховний суду України дійшов висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Тобто, у вищевказаній Постанові Верховного суду України прямо не вказано на її підвідомчість господарським судам України, але приймаючи до уваги, що в ній є посилання на статтю 12 ГПК України, слід дійти до висновку, що саме це мав на увазі Верховний суд України.

Також, у постанові ВСУ від 15.06.2016р. №826/20410/14 за позовом фізичної особи (Особа 9) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ „Комерційний банк „Український фінансовий звіт, також було зазначено, що Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати в господарських справах Верховного Суду України на спільному засіданні вже вирішувала питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у спорі цієї ж категорії і у постанові від 16 лютого 2016 року (справа № 21-4846а15), зокрема, було вказано, що виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року N 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року N 2121-III "Про банки та банківську діяльність", пункту шостого статті 2 Закону N 4452-VI та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

В цій же Постанові Верховного суду України від 15.06.2016р. № 826/20410/14 вже було вказано, що спір, який виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства. Однак, незважаючи на те, що позивачем та відповідачем у справі № 21-4846а15 були юридичні особи і розгляд справ по субєктному складу відносився до підвідомчості господарських судів України в Постанові Верховного суду України від 15.06.2016р. з відсиланням на справу №21-4846а15 було зроблено висновок про підвідомчість спору за участю фізичної особи господарським судам України без обґрунтування такого висновку.

Частиною першою статті 111-28 ГПК України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 11116 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, випадки можливого звернення фізичних осіб до господарського суду за захистом свого порушеного права та охоронюваного законом інтересу передбачені, перш за все, самим ГПК України щодо справ про банкрутство (п.2 ч.1.ст.12), справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю) (п.4-1 ч.1 ст.12), щодо справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (п.7 ч.1 ст.12), щодо справ за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство (п.8 ч.1 ст.12) та щодо справ, що виникають з корпоративних відносин (п.2 ч.1 ст.12), - оскільки Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що кредиторами або боржниками у справах про банкрутство можуть бути фізичні особи, а відповідно до Глави 2 Цивільного кодексу України, Розділу 2 Господарського кодексу України, Законів України „Про господарські товариства, „Про акціонерні товариства - фізичні особи (громадяни) можуть бути засновниками, акціонерами та членами юридичної особи, тобто особами, наділеними корпоративними правами.

Дійсно, як вказувалось у вищезазначеній постанові Верховного суду України, частиною третьою статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність. Тобто, умовою застосування по цьому позову Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" - має бути факт подання заявником (кредитором) відповідної заяви про порушення господарським судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку.

Відповідно до статті 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність у цьому Законі терміни вживаються у такому значенні: ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Тобто, ліквідація ПАТ „Імексбанк в даному випадку здійснюється виключно на підставі Законів України „Про банки і банківську діяльність та "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а не на підставі Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Дія Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на банки не поширюється. (ч.1, 8 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Слід додати, що у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 09.11.2016р. по справі №6-2309цс16 висловлена така правова позиція, що звернення позивача до суб'єкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки, позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки згідно із частинами першою, другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Посилання позивачів на те, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2016р. по справі №522/1246/16-ц їх позов було залишено без розгляду не знайшли свого підтвердження так як за даними Єдиного державного реєстру судових рішень відсутня справа №522/1246/16-ц за участю будь-кого із позивачів або відповідачів за даним позовом. Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч.2 ст.207 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно, тобто, позивачі, за умови залишення їх позову без розгляду у порядку цивільного судочинства не позбавлені права за виправлення недоліків повторно звернутись до районного суду із відповідним позовом.

За таких обставин, проаналізувавши правові позиції ВСУ, викладені в постановах Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах від 16.02.2016р. по справі №21-4846а15, та Судової палати в цивільних справах від 09.11.2016р. по справі №6-2309цс16, Судової палати в адміністративних справах 15.06.2016р. №826/20410/14, суд вважає, що по субєктному складу, так як позивачі громадяни, які не є субєктами підприємницької діяльності, спір по цьому позову не підлягає розгляду в господарських судах України, а в залежності від того, що він ґрунтується на наявних між позивачами та відповідачами цивільно-правових відносинах на підставі договорів банківського вкладу від 19.12.2013р. №№369/13, 371/13, - такий спір, відповідно, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та господарському суду не підвідомчий.

Згідно п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах.

Враховуючи те, що позов гр. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подано з порушенням вищенаведених норм, суд, відмовляє позивачам у його прийнятті до розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 62, 86 Господарського процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити гр. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у прийнятті позовної заяви до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ „Імексбанк про стягнення 950000грн.

2. Позовну заяву та додатки на 37 арк. повернути позивачам та надіслати на адресу ОСОБА_1 (67832, АДРЕСА_1)

Суддя І.А. Малярчук