ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа № 917/2539/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Ільїн О.В. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

позивача не зявився,

відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №3216 П/1) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 10 листопада 2016 року у справі №917/2539/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Лубенської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Лубни, Полтавська область

до Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради, м. Лубни, Полтавська область

про стягнення 936 686,85 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 10 листопада 2016 року у справі №917/2539/15 (суддя Кульбако М.М.) відмовлено у задоволенні заяви Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради про розстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 29 лютого 2016 року.

Відповідач з ухвалою місцевого господарського суду не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 10 листопада 2016 року у справі №917/2539/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити клопотання відповідача про розстрочку виконання судового рішення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки звітам про фінансові результати підприємства, які свідчать про збитковість Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради. Також зазначає, що незважаючи на тяжкий фінансовий стан боржник добровільно виконує запропонований ним графік розстрочки виконання рішення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05 грудня 2016 року прийнято апеляційну скаргу відповідача до провадження, розгляд справи призначено на 20 грудня 2016 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів Харківського апеляційного господарського суду від 19 грудня 2016 року у звязку із звільненням у відставку судді Івакіної В.О. для розгляду даної справи №917/2539/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Камишевої Л.М., судді Ільїна О.В., судді Пелипенко Н.М.

У призначене судове засідання представники сторін не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 81, 82).

20.12.2016р. від відповідача на адресу апеляційного господарського суду надійшло клопотання (вх.№12864), в якому відповідач просить розглядати справу за відсутності його представника у зв'язку із неможливістю прибуття в судове засідання.

Відповідно до пункту 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду апеляційної скарги, зважаючи на належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, судова колегія дійшла висновку, що учасникам судового процесу створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників позивача та відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради про стягнення 936686,85 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язання з оплати за спожиту ним електроенергію, відповідно до укладеного між сторонами Договору про постачання електроенергії №1270 від 17.05.2010р.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 29 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Лубенської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" 808 195,59 грн. інфляційних втрат за період з червня 2014 року по вересень 2015 року, 3% річних у сумі 55 436,76 грн. за період з червня 2014 року по вересень 2015 року, пеню у розмірі 7 305,45 грн. за період з листопада 2014 року по листопад 2015 року та витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 568,96 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29 серпня 2016 року рішення Господарського суду Полтавської області від 29 лютого 2016 року залишено без змін.

06.10.2016р. на виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 29 лютого 2016 року видано відповідний наказ.

31.08.2016р. КП "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради звернулось до господарського суду Полтавської області з заявою №01-04/921 від 30.08.2016р. про розстрочку виконання рішення суду від 29.02.2016р. відповідно до графіку погашення заборгованості, посилаючись на перебування боржника у тяжкому фінансовому стані.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 18 жовтня 2016 року відмовлено КП "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 29 лютого 2016 року.

26.10.2016р. відповідач вдруге звернувся з заявою № 01-04/1129 від 18.10.2016р. про розстрочку виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 29 лютого 2016 року, посилаючись на перебування підприємства у тяжкому фінансовому стані. Просить розстрочити виконання судового рішення відповідно до графіку погашення заборгованості, а саме: по 73 708,89 грн. щомісяця з жовтня 2016 року по серпень 2017 року (включно) (а.с. 28-29).

При прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції, розглянувши вказану заяву, дійшов висновку про відмову у її задоволенні, оскільки боржником належними доказами не доведено існування обставин, які ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим у строк, встановлений господарським судом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як вбачається з вимог ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, задоволення заяви про розстрочку або відстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Відповідно до п. 7.1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року N 9 розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. Розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Враховуючи, що Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України і за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, має право розстрочити виконання рішення. Тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення. Обов'язковою умовою надання розстрочки чи відстрочки є, зокрема, не тільки обставини, підтверджені належними доказами щодо об'єктивної неможливості виконати рішення суду у строк, які, до того ж, мають бути винятковими, але й реальна можливість виконання такого рішення в подальшому.

Обґрунтовуючи неможливість виконання рішення суду у даній справі, заявник як у заяві, так і у апеляційній скарзі посилається на те, що Комунальне підприємство "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради знаходиться в важкому матеріальному та фінансовому стані. В підтвердження зазначеного відповідачем надано до суду першої інстанції звіти про фінансову діяльність підприємства.

Проте, до поданої заяви про розстрочення виконання рішення суду відповідачем не надано доказів неможливості виконання рішення суду, зокрема, банківських довідок, виписок про стан рахунків, які є належними доказами відсутності грошових коштів у необхідній кількості, доказів загрози банкрутства; доказів відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Лубенської міської ради від 12.10.2016 р. затверджено «Програму фінансової підтримки КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради» на 2016 рік», відповідно до якої виділено бюджетні кошти у сумі 810 797,79 грн. для сплати заборгованості, встановленої рішенням Господарського суду Полтавської області від 29 лютого 2016 року у справі №917/2539/15 (а.с 54-57).

Сам по собі важкий фінансовий стан, в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для розстрочки виконання рішення суду, оскільки їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб'єкта господарювання (відповідача), в ході здійснення якої відповідач діє на власний розсуд та має і повинен розуміти всі ризики, які можуть мати його правовідносини з контрагентами.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що КП "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради не надано суду доказів, що можуть засвідчити неможливість виконання боржником судового рішення, а також не надано доказів винятковості такого випадку, що може бути підставою для розстрочення судом його виконання.

Враховуючи, що розстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача, в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, судова колегія враховує закріплені в нормах матеріального права, а також у Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, що є частиною національного законодавства, підстави та допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення.

Так, пункт 1 статті 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд".

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004).

При цьому, у рішення Європейського суду з прав людини від 15.01.2010р. у справі "ОСОБА_1 проти України" зазначено, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, було ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій із сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Таким чином, рішення про розстрочення виконання рішення суду є перш за все судженням, яке ґрунтується на додержанні балансу інтересів кредитора та боржника, у звязку з чим розстрочка не може надаватися виключно в інтересах боржника із посиланням на необхідність поліпшення фінансового стану боржника. Така розстрочка, надана за відсутності виняткових обставин, негативно впливає на охоронюваний законом інтерес кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, заперечуючи проти заявленого клопотання, зазначає, що постійне недоотримання коштів від КП "Лубни-водоконал" ставить під загрозу виконання ПАТ "Полтаваобленерго" своїх зобовязань перед споживачами міста Лубни в частині безперебійного постачання електричної енергії. Вважає, що розстрочення боргу лише надасть можливість Комунальному підприємству "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради взагалі не сплачувати кошти, так як відповідальність за несвоєчасну сплату коштів у заяві про розстрочку боргу відсутня (а.с. 46-47).

Отже, оцінюючи встановлені по справі обставини у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно встановив відсутність підстав до надання розстрочки.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв'язку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки місцевого господарського суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала Господарського суду Полтавської області від 10 листопада 2016 року у справі №917/2539/15 має бути залишена без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Лубни-водоканал" Лубенської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 10 листопада 2016 року у справі №917/2539/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Пелипенко Н.М.