КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"19" грудня 2016 р. Справа №42/311

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Яковлєва М.Л.

Чорної Л.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яка прийнята за результатами розгляду скарги публічного акціонерного товариства «Центренерго» на дії відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 42/311 (суддя Паламар П.І.)

за позовом державного комітету України з державного матеріального резерву

до ВАТ «Центренерго»

заінтересована особа державне агентство резерву України

про стягнення 127 879 020, 86 грн

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 42/311 (суддя Паламар П.І.) 1) скаргу публічного акціонерного товариства "Центренерго" міста Києва на дії відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково; 2) визнано дії відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з приводу винесення постанов ВП № 3189666 про поновлення виконавчого провадження, ВП № 3189666 про стягнення з боржника виконавчого збору та ВП № 42831111 про арешт коштів боржника від 22 вересня 2016 неправомірними; 3) визнано незаконними: - постанову відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про поновлення виконавчого провадження ВП № 3189666 від 22 вересня 2016; - постанову відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 3189666 від 22 вересня 2016; - постанову відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника ВП № 42831111 від 22 вересня 2016; 4) у іншій частині скарги відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги публічного акціонерного товариства "Центренерго" в повному обсязі.

Дослідивши апеляційну скаргу та додані до неї документи, колегія судів вважає, що у її прийнятті належить відмовити з наступних підстав.

Частиною 3 статті 94 ГПК України, передбачено, що до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору. Недотримання зазначеної вимоги є підставою для повернення поданої апеляційної скарги у відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 97 цього ж Кодексу передбачено, що скарга не приймається до розгляду і повертається, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Крім того, ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників процесу перед законом і судом.

Колегією суддів встановлено, що скаржником додано до апеляційної скарги клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Розглянувши вказане клопотання скаржника про відстрочення сплати судового збору, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до норм ст. 8 Закону України „Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Таким чином, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених обставин, що унеможливлюють своєчасну сплату судового збору та підтвердження цих обставин належними доказами.

В обґрунтування клопотання про відстрочення сплати судового збору скаржник посилається на те, що департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є бюджетною установою, фінансується за рахунок Державного бюджету України, розрахункове-касове обслуговування якої відповідно до Бюджетного кодексу України здійснюється Державною казначейською службою України та лише в межах відкритих асигнувань. У зв'язку з стислими строками передбаченими ГПК України для подачі апеляційних скарг на судові рішення та враховуючи обставини викладені вище просять відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Однак, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вказує, що відповідно до інформаційного листа державної судової адміністрації України № 10-5761/16 від 11.08.2016 про наявність у органів державної влади видатків, необхідних для сплати судового збору, згідно якого, законом України № 484-VIII від 22.05.2015 „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо сплати судового збору", який набрав чинності з 01.09.2015, статтю 5 Закону України „Про судовий збір" викладено в новій редакції, відповідно до якої скасовано пільги щодо сплати судового збору для всіх органів державної влади.

У зв'язку з цим Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» для всіх органів державної влади передбачено видатки на сплату судового збору.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду апеляційних та касаційних скарг на судові рішення.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінивши доводи та докази скаржника, наведені в обґрунтування поважності підстав для відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 93 господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу - протягом п'яти з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

В ст. 53 господарського процесуального кодексу України встановлено, що за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Так, оскаржувана ухвала у справі № 42/311 була прийнята господарським судом міста Києва 09.11.2016.

Всупереч нормам господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга була надіслана скаржником до відділу забезпечення документообігу господарського суду міста Києва лише 30.11.2016, тобто з порушенням строку передбаченого ч.1 ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 53 ГПК України відновлення пропущеного строку здійснюється господарським судом за наявності поважної причини його пропуску.

Виходячи зі змісту ст. 53 ГПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах). Відповідна позиція відображена в п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 ГПК України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення.

В апеляційній скарзі скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 09.11.2016, дану вимогу суд приймає за клопотання про поновлення строків оскарження.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, скаржник просить поновити строк оскарження, оскільки до останнього надійшла копія оскаржуваної ухвали лише 23.11.2016.

Разом з тим, відповідно до протоколу судового засідання від 09.11.2016 та ухвали господарського суду міста Києва від 09.11.2016, представник апелянта був присутній під час прийняття оскаржуваної ухвали.

В силу ст. 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Отже, враховуючи положення ст. 87 ГПК України місцевий господарський суд не є зобов'язаним надсилати стороні, представник якої був присутній в судовому засіданні копію ухвали.

Крім того апеляційний суд зазначає, що положення ст. 93 ГПК України не визначають початком перебігу строку на апеляційне оскарження саме дату отримання стороною тексту ухвали.

Таким чином, апеляційний господарський суд приходить до висновку про те, що у скаржника не існувало жодних об'єктивно непереборних, що не залежали від його волевиявлення та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами обставин для своєчасного вчинення такої процесуальної дії, як звернення до суду з апеляційною скаргою, оскільки скаржником не надано доказів існування поважних причин неподання у встановлені процесуальні строки апеляційної скарги та не наведено жодної з поважних причин неможливості подання апеляційної скарги в передбачені законодавством строки.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 36, 86, 94, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 97, ст. 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 42/311 та клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження - відмовити.

Апеляційну скаргу департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 42/311 з доданими до неї документами повернути скаржнику без розгляду по суті.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Яковлєв

Л.В. Чорна