ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р.Справа № 922/3885/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації
до Приватного підприємства "ОСОБА_1 - плюс"
про стягнення коштів, розірвання договору оренди та повернення майна
за участю представників сторін:

представник позивача - не з'явився;

представник відповідача - не з'явився;

представник третьої особи - ОСОБА_2, довіреність №01-04/2534 від 28.12.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Приватного підприємства "ОСОБА_1 - плюс" про стягнення коштів та розірвання договору оренди №3332-Н від 31 травня 2007 року.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди №3332-Н від 31 травня 2007 року в частині повної та своєчасної сплати орендної плати.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16 листопада 2016 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №922/3885/16, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації. Також, відстрочено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Харківській області сплату судового збору в розмірі 4 136,87 грн. до винесення рішення по справі №922/3885/16.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01 грудня 2016 року розгляд справи було відкладено на 20 грудня 2016 року.

19 грудня 2016 року через канцелярію Господарського суду Харківської області від представника Приватного підприємства "ОСОБА_1 - плюс" надійшло клопотання (вх. №43283), в якому просить суд відкласти розгляд справи до розгляду пов'язаної з нею іншої справи №922/1121/16 та у зв'язку з зайнятістю представника Приватного підприємства "Титан-плюс" в іншій справі та неможливості бути присутнім у судовому засіданні.

До початку судового засідання 20 грудня 2016 року через канцелярію Господарського суду Харківської області від представника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області надійшло клопотання (вх. №43489), в якому у зв'язку з плановою щорічною відпусткою просить суд відкласти розгляд справи.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 20 грудня 2016 року не з'явились, про час і місце розгляд справи були повідомлені належним чином у попередньому судовому засіданні.

Присутній у судовому засіданні 20 грудня 2016 року представник Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації проти задоволення позову не заперечував, проте письмових пояснень по суті спору з документами в обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

Щодо клопотань представників позивача та відповідача про відкладення розгляду справи, то суд відхиляє подані клопотання виходячи з того, що позивач та відповідач не позбавлені права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - четвертою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, як з числа своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України).

Крім цього, за приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Щодо клопотання Приватного підприємства "ОСОБА_1 - плюс" про зупинення провадження у справі №922/3885/16 до розгляду пов'язаної з нею іншої справи №922/1121/16 за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №1 Харківської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації до Приватного підприємства "ОСОБА_1 - плюс" про розірвання договору, стягнення 68787,59 грн. та повернення нежитлових приміщень, суд зазначає наступне.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Відповідно до ч. 1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Отже, зупинення провадження у справі є правом, а не обов'язком суду, і вирішуючи питання про зупинення або про відмову у зупиненні провадження у справі суд має враховувати обставини конкретної справи.

Суд вважає, що обставини, наведені відповідачем у клопотанні про зупинення провадження у справі, не є підставами для зупинення провадження у справі №922/3885/16, у зв'язку з чим вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (Орендодавець) та Приватним підприємством "Титан-плюс" було укладено Договір оренди №3332-Н від 31 травня 2007 року (надалі - Договір) відповідно до предмету якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення (кімн. №№1-11) на 1-му поверсі, (кімн. №№1-6) на 2-ому поверсі двохповерхової адміністративної будівлі (літ. Д-2) пам'ятки архітектури (Майно), загальною площею 1028,70 кв. м, розміщені за адресою: м. Харків, вул. Університетська, 25, що знаходиться на балансі Управління містобудування та архітектури Харківської облдержадміністрації (Балансоутримувач).

Вартість майна визначена згідно з незалежною оцінкою за станом на 18.01.04 р. і становить 1 500 000,00 грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення торгівельного об'єкту з продажу поліграфічної продукції та канцтоварів, ліцензованої відео- та аудіопродукції, що призначається для навчальних закладів (пункт 1.1. Договору).

Згідно з пунктом 2.2. Договору, Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання - передачі Майна.

Пунктом 3.1. Договору сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінету Міністрів України від 04.10.95 №786 зі змінами, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - квітень 2007 р. - 10 510,56 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточній місяць (пункт 3.2. Договору).

У відповідності до пункту 3.3. Договору, орендна плата перераховується Орендарем щомісячно, до 10 числа, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики, у наступному порядку:

- безпосередньо до Державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами - у розмірі 50%;

- на рахунок, визначений Балансоутримувачем - у розмірі 50%.

Згідно з пунктом 3.5. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 01 квітня 2010 року), орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначено пунктом 3.3. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання за Договором оренди №3332-Н від 31 травня 2007 року та передав Відповідачу майно, що є предметом договору за Актом приймання-передачі орендованого майна від 30 квітня 2007 року (т. 1, арк. с. 15).

Відповідно до пункту 5.2. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 01 квітня 2010 року), Орендар зобов'язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати оренду плату, а також всі податки і збори, передбачені законодавством України.

Цей Договір укладено строком на 41 рік 11 міс., що діє з 31 травня 2007 року до 12 квітня 2050 року включно (пункт 10.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом всього терміну дії Договору оренди №3332-Н від 31 травня 2007 року належним чином виконував взяті на себе зобов'язання, однак, в порушення умов спірного договору, відповідач не сплачував орендну плату на користь позивача за період з травня по вересень 2016 року, що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що в зв'язку з важким фінансовим становищем дійсно виникла заборгованість по сплаті орендної плати за Договором, яку Відповідач при першій можливості буде сплачено. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази направлення або вручення відповідачу розрахунків розміру орендної плати, яку повинен був сплачувати відповідач, здійсненні з урахуванням пункту 3.2. Договору, відсутні докази виставлення відповідачу рахунків на оплату. Таким чином, вважає, що виникненню прострочення заборгованості сприяла також й бездіяльність самого позивача.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковій відмові, виходячи з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Окрім того, суд відзначає, що на вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до ч. 1 ст. 2 якого, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Факт передачі майна підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна (т. 1, арк. с. 15), відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення (кімн. №№1-11) на 1-му поверсі, (кімн. №№1-6) на 2-ому поверсі двохповерхової адміністративної будівлі (літ. Д-2) пам'ятки архітектури (Майно), загальною площею 1028,70 кв. м, розміщені за адресою: м. Харків, вул. Університетська, 25, що знаходиться на балансі Управління містобудування та архітектури Харківської облдержадміністрації.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Крім того, згідно частини 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до частини 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

У відповідності до пункту 3.3. Договору, орендна плата перераховується Орендарем щомісячно, до 10 числа, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики, у наступному порядку:

- безпосередньо до Державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами - у розмірі 50%;

- на рахунок, визначений Балансоутримувачем - у розмірі 50%.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, статей 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтєю 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення або вручення відповідачу розрахунків розміру орендної плати є необґрунтованими, оскільки, враховуючи умови спірного договору (пункт 5.2. Договору), обов'язок відповідача сплачувати орендну плату не ставиться у залежність від надсилання йому рахунків позивачем, а відтак відсутність вказаних рахунків не звільняє відповідача від зобов'язання своєчасно сплачувати орендну плату.

Як вбачається із наданих позивачем розрахунків у відповідача наявна заборгованість з орендної плати перед позивачем у розмірі 85 047,60 грн.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за договором оренди №3332-Н від 31 травня 2007 року, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, в частині стягнення з відповідача суми заборгованості з орендної плати нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем, за неналежне виконання зобов'язань за Договором оренди №3332-Н від 31 травня 2007 року нараховано до стягнення з відповідача пеню в 7 010,62 грн.

В силу ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 Цивільного кодексу України).

Згідно з пунктом 3.5. Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 01 квітня 2010 року), орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначено пунктом 3.3. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Розрахунок заявленоїдо стягнення пені судом перевірено та визнано невірним у зв'язку з тим, що позивачем неправильно зазначені періоди прострочення зобов'язання.

В пункті 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року зазначено, що якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому у відповідності до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, останнім днем сплати орендної плати за Договором оренди №3332-Н від 31 травня 2007 року є 09 число місяця, наступного за звітним.

Також, суд зазначає, що позивачем нарахування пені здійснювалось за обраний період поступово із сукупних сум боргу, в той час, як нарахування пені повинно було здійснюватись по кожному платежу з орендної плати окремо.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені за Договором оренди, враховуючи те, що останній день сплати за червень та вересень 2016 року припадав на вихідний день, зазначає, що арифметично вірний розмір пені становить 5 548,54 грн.

В інших частині (1 462,08 грн.) пеня нарахована неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Крім того, розглянувши позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області в частині розірвання Договору оренди №3332-Н від 31 травня 2007 року, суд зазначає наступне.

Пунктом10.3. Договору сторонами погоджено, що Договір може бути розірвано в односторонньому порядку у випадках, зокрема, порушення орендарем зобов'язань в частині несплати орендних платежів упродовж 3-х місяців.

Згідно з частиною третьою статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексу України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно ст. 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Водночас, оскільки власником майна (згідно пункту 2.3. Договору) є держава, то на спірні правовідносини поширюється також дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна" згідно з частиною третьою статті 26 якого, на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

При цьому вказана норма застосовується з урахуванням наведених вище загальних положень Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Таким чином, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного (комунального) майна, як внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку (Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 08.05.2012 року №3-26гс12).

Враховуючи вищевикладене, оскільки матеріалами справи підтверджується істотне порушення відповідачем умов Договору оренди №3332-Н від 31 травня 2007 року, господарський суд дійшов висновку, що вимога Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про розірвання спірного договору підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Обов'язок повернення майна закріплено у ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та обумовлено сторонами у п. 5.7 договору, згіно якого орендар зобов'язується у разі припинення або розірвання договору повернути Балансоутримувачу орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати Балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або частини) орендованого майна з вини Орендаря.

Беручи до уваги наведене, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами твердження позивача не спростовані, вимога позивача про зобов'язання Приватне підприємство "Титан-плюс" повернути орендоване майно Балансоутримувачу за Актом приймання-передачі є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області підлягають частковій відмові.

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 16 листопада 2016 року про порушення провадження у справі відстрочено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Харківській області сплату судового збору в розмірі 4 136,87 грн. до винесення рішення по справі №922/3885/16.

У пункті 3.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход державного бюджету України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої суми судового збору в розмірі 1 315,17 грн. за майновий характер спору та 2 756,00 грн. за дві вимоги немайнового характеру спору покладаються на відповідача на користь державного бюджету України, судовий збір у розмірі 65,70 грн. покладається на позивача в зв'язку з частковою відмовою в позовних вимогах щодо стягнення пені.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 26, 32, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області до Приватного підприємства "Титан-плюс" про стягнення коштів, розірвання договору оренди та повернення майна відмовити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Титан-плюс" (61003, м. Харків, вул. Університетська, буд. 25, ) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61057, місто Харків, майдан Театральний, буд. 1, ) заборгованість з орендної плати в сумі 85 047 (вiсiмдесят п`ять тисяч сорок сім) грн. 60 коп. та пеню в сумі 5 548 (п`ять тисяч п`ятсот сорок вiсiм) грн. 54 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Розірвати Договір оренди №3332-Н від 31 травня 2007 року, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області () та Приватним підприємством «Титан-плюс» ().

Зобовязати Приватне підприємство "Титан-плюс" (61003, м. Харків, вул. Університетська, буд. 25, ) повернути орендоване майно - нежитлові приміщення (кімн. №№1-11) на 1-му поверсі, (кімн. №№1-6) на 2-му поверсі двоповерхової адміністративної будівлі (літ. Д-2) памятки архітектури, загальною площею 1 028,70 кв. м, розміщені за адресою: м. Харків, вул. Університетська, 25) Балансоутримувачу Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 76, код ЄДРПОУ (02498530) за Актом приймання-передачі.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Приватного підприємства "Титан-плюс" (61003, м. Харків, вул. Університетська, буд. 25, ) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 4 017 (чотири тисячi сiмнадцять) грн. 17 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61057, місто Харків, майдан Театральний, буд. 1, ) на користь Державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 65 (шiстдесят п`ять) грн. 70 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в розмірі 1 462,08 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_1

справа №922/3885/16