ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року Справа № 910/8451/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Вовка І.В., Стратієнко Л.В.
розглянувши касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016
у справі№ 910/8451/16 Господарського суду міста Києва
за позовомприватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"
доприватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -
ОСОБА_4
простягнення 10 021,60 грн

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився,

третьої особи: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про стягнення 10021,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від повного виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування (регресної виплати).

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.07.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 у справі №910/8451/16, відмовлено у задоволенні позову повністю.

Не погоджуючись з рішеннями судів, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 та рішення місцевого господарського суду від 14.07.2016 скасувати, прийняти нове рішення, яким в повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

Скаржник, зокрема, вважає помилковим висновок попередніх судових інстанцій про доведеність заявлених позовних вимог в розмірі, встановленому у звіті №61/11-15, а не в межах суми фактичних витрат позивача зі сплати страхового відшкодування.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись з даним позовом, позивач зазначав про те, що він виконав в повному обсязі свій обов'язок, виплативши страхове відшкодування відповідно до Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, тому ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" набуло право зворотної вимоги до ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" суми страхового відшкодування в розмірі 25 000 грн., яку останній виплатив частково у сумі 14978,40 грн., заборгованість відповідача складає 10021,60 грн., яку позивач і просить стягнути на його користь.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний господарський суд, вказав на те, що відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків. При цьому, місцевий суд зазначив про те, що враховуючи визначені полісом №АІ/5514345 розміри лімітів відповідальності та франшизи, розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 16697,41 грн., а оскільки останній виплатив позивачеві 14978,40 грн, тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування є обґрунтованими лише у сумі 1719,01 грн

Колегія суддів Вищого господарського суду України з висновками попередніх судових інстанцій не може погодитись з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій, встановивши всі обставини справи, неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення господарського спору, у зв'язку з чим рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 29.01.2015 між позивачем та ОСОБА_5 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №06/0657121/1535/15, відповідно до якого позивачем було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки модель Chevrolet Epica LF69K, державний номер НОМЕР_1.

25.01.2015 між відповідачем та третьою особою був укладений поліс №АІ/5514345 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про страхування цивільно-правової відповідальності останньої, як власника наземного транспортного засобу - автомобіля "Ford Focus", державний номер НОМЕР_2. Вказаним договором передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000,00 грн., франшиза 0,00 грн.

Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, 22.11.2015 о 09:02 в місті Миколаєві на вул. Київській, 1 сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів, відбулось зіткнення автомобіля Chevrolet Epica LF69K, державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_5, з автомобілем Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_4

Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_2, не надала дорогу транспортному засобу марки Chevrolet Epica LF69K, державний номер НОМЕР_1, що призвело до зіткнення автомобілів. Таким чином, ОСОБА_4 порушила Правила дорожнього руху України.

25.11.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоцентр на Будівельників" було виставлено ОСОБА_5 рахунок-фактуру №СЧ-0000824 на суму 25816,49 грн. за ремонт автомобіля.

21.12.2015р. позивачем був складений та підписаний страховий акт №, відповідно до якого підлягає виплата страхового відшкодування в сумі 25000,00 грн.

22.11.2015 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6, суб'єктом оціночної діяльності був наданий звіт №61/11-15 про оцінку вартості збитку, завданого пошкодженням транспортних засобів, відповідно до якого вартість збитку, завданого власнику транспортного засобу Chevrolet Epica LF69K, державний номер НОМЕР_1 складає 16697,41 грн.

На підставі заяви на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 25000,00 грн на рахунок виконавця робіт - Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоцентр на Будівельників", що підтверджується платіжним дорученням №0055500 від 30.12.2015.

Таким чином, третя особа зобов'язана відшкодувати позивачу в порядку суброгації шкоду. Оскільки її цивільно-правова відповідальність перед іншими особами за шкоду заподіяну їх майну була застрахована Відповідачем, останній зобов'язаний відшкодувати Позивачу в порядку суброгації вказану матеріальну шкоду.

Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати, тобто в сумі 25 000 грн.

21.01.2016 позивач звернувся до відповідача з заявою про відшкодування шкоди в порядку суброгації, в якій просив здійснити відшкодування шкоди в розмірі 25000,00 грн. протягом 7 банківських днів з дати отримання даної вимоги за наступними реквізитами.

18.02.2016 Відповідач перерахував позивачеві страхове відшкодування в сумі 14978,40 грн., згідно акту №ФЧФ2014910, що підтверджується банківською випискою.

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, зазначив, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП (ОСОБА_4) застрахована у відповідача на підставі полісу № АІ/5514345, тому саме відповідач повинен відшкодувати, в порядку суброгації, страхове відшкодування в розмірі 25000грн. Оскільки відповідачем не була в повному обсязі сплачена сума відшкодування, позивач просив суд стягнути на його користь 10021,60 грн.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, зазначив про те, що межі відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування не повинні обов'язково дорівнювати сумі, право вимоги якої перейшло до страховика, який сплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування. Враховуючи визначені полісом №АІ/5514345 розміри лімітів відповідальності та франшизи, розмір шкоди, право на вимогу якої перейшло до позивача, а також вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, місцевий суд встановив, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 16697,41 грн., а оскільки останній сплатив 14978,40 грн, тому на користь позивача слід стягнути 1719,01 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Однак, здійснення ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" виплати страхового відшкодування на користь страхувальника без врахування фізичного зносу не суперечить приписам ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки вказаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту.

Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить.

Як вже зазначалося вище, судами було встановлено факт порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_4, яка керувала транспортним засобом Ford, державний номер НОМЕР_3, та наявність її вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до рахунку-фактури №СЧ-0000824 від 25.11.2015, виставленого виконавцем ремонтних робіт - Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоцентр на Будівельників", фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet, державний номер НОМЕР_4, склала 25816,49 грн.

Відповідно до складеного позивачем страхового акту № від 21.12.2015, сума страхового відшкодування складає 25000 грн.

Як зазначалось вище, позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування у сумі 25 000 грн.

Отже, колегія суддів вважає, що виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору, ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" набуло права зворотної вимоги до ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" у сумі страхового відшкодування в розмірі 25000 грн - у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи у розмірі 0 грн.

В даному випадку ПрАТ "Страхова компанія "Провідна" оцінювало шкоду та здійснило виплату страхового відшкодування у відповідності до договору добровільного страхування із своїм страхувальником, в п. 13 якого зазначено, що вартість відновлювального ремонту розраховується без урахування фізичного зносу деталей.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до умов укладеного договору про добровільне страхування транспортний засіб був застрахований без урахування зносу, а тому висновки місцевого господарського суду про те, що позивач зобов'язаний був розрахувати та виплатити страхове відшкодування з урахуванням зносу, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України, повинна відшкодувати особа, яка завдала збитків, є необґрунтованими.

Таким чином, судова колегія Вищого господарського суду України приходить до висновку, що саме в межах вказаної суми (реальним підтвердженням розміру та факту виплати якої є відповідне платіжне доручення) до позивача в порядку ст. 512 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги.

Оскільки відповідач здійснив не повну оплату суми страхового відшкодування, перерахувавши позивачу лише 14978,40грн, колегія суддів вважає задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 10021,60 грн. оскільки вони є правомірними та обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції повністю або частково і прийняте нове рішення.

Враховуючи викладене, постанова Київського апеляційного господарського суду від 20 вересня 2016 року та рішення Господарського суду міста Києва від 14 липня 2016 року підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.4 ст. 49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в том разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1378грн., за подання апеляційної скарги в розмірі 1515,80 грн. та за подання касаційної скарги в розмірі 1653,60 грн. Отже, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вищезазначені витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" задовольнити .

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 14.07.2016 у справі № 910/8451/16 скасувати.

Прийняти нове рішення. Позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" про стягнення 10021,60 грн задовольнити. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" 10021,60 грн страхового відшкодування.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" 1378 грн. витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви, 1515,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 1653,60 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Головуючий Н. Нєсвєтова
Судді: І. Вовк
Л. Стратієнко