Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "20" грудня 2016 р. Справа № 906/1064/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. № 25/10 від 25.10.2016

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплолюкс-ЮГ" (м. Одеса)

до Товариство з обмеженою відповідальністю "НВО-Житомирпромбуд" м. Черняхів Житомирської області)

про стягнення 113210,24 грн

Позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 113210,24 грн пені, нарахованої за період з 05.09.2016 по 25.10.2016 за порушення умов укладеного між сторонами договору відповідального зберігання нафтопродуктів від 16.08.2016 № З -16/08.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем двох листів - вимог на відвантаження палива згідно умов укладеного договору, які станом на 25.10.2016 останнім не виконані та паливо було не відвантажено.

15.12.2016 за № 39 відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача не визнав, посилаючись на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2016, якою було накладено арешт на майно, яке знаходилось на зберіганні у ТОВ "НВО - Житомирпромбуд". (а.с.51,52)

16.12.2016 господарським судом від представника позивача були отримані акт звірки руху нафтопродуктів від 31.08.2016, копії документів згідно доданого переліку.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги повністю підтримав та надав пояснення про те, що ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10.11.2016 було скасовано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2016, якою було накладено арешт на майно, яке знаходилось на зберіганні у ТОВ "НВО-Житомирпромбуд", у зв'язку з чим, 12.11.2016 представниками позивача було отримано майно, яке знаходилося на зберіганні відповідача, а тому претензій з приводу спірного майна у позивача до відповідача немає. Однак, представник позивача вважає, що незалежно від того, що майно вже знаходиться у позивача, відповідач прострочив своє зобов'язання по передачі майна позивачу, а тому просить суд задовольнити позов в частині стягнення пені за порушення строків виконання зобов'язання по передачі майна, яке знаходилося на зберіганні у відповідача.

Відповідача свого представника в судове засідання не направив, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

19.12.2016 до господарського суду від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "НВО - Житомирпромбуд" надійшла заява про розгляду справи без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Теплолюкс-ЮГ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВО - Житомирпромбуд" був укладений договір відповідального зберігання нафтопродуктів від 16.08.2016 № З -16/08 (надалі -договір)

Згідно п.9.1 договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє протягом одного календарного року.

Відповідно до п.п.2.3,2.4 договору фактична кількість товару фіксується в актах приймання - передачі в порядку та на умовах, визначених цим договором. Прийом (передача) товару на зберігання оформляється актом прийому - передачі товару на зберігання, який складається у день передачі (зливу) товару на зберігання і підписується уповноваженими представниками сторін цього договору.

На виконання п.2.3 договору сторони склали акт №3008/1 від 30.08.2016 прийому передачі нафтопродуктів, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання дизельне паливо ДП - Л Евро-5-ВО в кількості 416 118,00 кг на нафтобазу, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Черняхівський район, смт. Черняхів, вул. Індустріальна, буд. 24 (а.с.12)

31.08.2016 сторони договору склали акт №3008/1 за 30-31.08.2016 про те, що відповідач (зберігач) передав, а позивач (поклажодавець) прийняв з відповідального зберігання 261 875,00 кг вищевказаного дизельного палива (а.с.13).

Згідно акту руху нафтопродуктів на відповідальному зберіганні за 30.08.16-31.08.16 відповідно до договору №3-16/08 від 16.08.16 сторони встановили залишок нафтопродуктів станом на 31.08.2016 в кількості 154 243,00 кг.

Згідно розрахунку позивача вартість 154 243,00 кг нафтопродуктів становить 2734728,00 грн.

Порядок відпуску (відвантаження) товару сторони визначили у розділі 3 договору, п.п.3.1 та 3.2 встановлено, що відпуск (відвантаження) товару зберігачем з нафтобази здійснюється на підставі письмового розпорядження/заяви поклажодавця, або довіреності, у строки, які в них вказані.

Як вбачається з матеріалів справи позивач згідно п.2.2 договору надіслав на адресу відповідача два листа, відповідно, від 02.09.2016 №68 та від 05.09.2016 № 69 з проханням злити дизпаливо (а.с.16,17).

Відповідач на кожен отриманий лист надав позивачу відповідь, відповідно, від 05.09.2016 № 05/09 та від 06.09.2016 № 06/09, в яких повідомив про проведення у відповідача 01.09.2016 обшуку, вилучення та накладення арешту на майно, а саме нафтопродуктів в кількості 154,243 кг на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2016, що належали ТОВ "Теплолюкс-ЮГ" та знаходились на зберіганні відповідно до договору №3-16/08 від 16.08.2016 за адресою: смт. Черняхів, вул. Індустріальна, 24 (а.с.18,19)

Згідно п. 8.2 договору кожна із сторін, яка несвоєчасно або не в повному обсязі виконує свої фінансові зобов'язання за цим договором зобов'язана сплатити іншій стороні пню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період існування заборгованості від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Враховуючи положення п.8.2 договору, позивач нарахував пеню в сумі 113210,24 грн. за період з 05.09.2016 по 25.10.2016 за порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору відповідального зберігання нафтопродуктів від 16.08.2016 № З-16/08.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Судом встановлено та позивачем підтверджено, що ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10.11.2016 було скасовано ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 09.09.2016, якою було накладено арешт на майно, яке знаходилось на зберіганні у ТОВ "НВО-Житомирпромбуд" (а.с. 88-91).

В судовому засіданні від 20.12.2016 представник позивача усно підтвердив, що 12.11.2016 відповідач повернув позивачу майно (дизпаливо), однак просив стягнути пеню за порушення строків виконання зобов'язання по передачі майна, яке знаходилося на зберіганні, оскільки відповідач прострочив своє зобов'язання по передачі майна позивачу.

Отже, як зазначалося вище, відповідно п. 8.2 договору кожна із сторін, яка несвоєчасно або не в повному обсязі виконує свої фінансові зобов'язання за цим договором зобов'язана сплатити іншій стороні пню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період існування заборгованості від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором

Так, згідно ст. 1 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3).

За змістом пункту 1 статті 199 Господарського кодексу України та пункту 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно п. 2.1 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання г р о ш о в о г о зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки законодавством та умовами договору передбачено можливість стягнення пені за порушення грошових зобов'язань, тоді як відповідач зобов'язаний був виконати для позивача поставку товару.

Крім того. суд зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи, відповідач з 01.09.2016 по 10.11.2016 не мав вільного доступу до спірних нафтопродуктів позивача за адресою їх зберігання (розташування) згідно укладеного між сторонами договору у зв"яку з іх вилученням в ході проведення обшуку слідчими органами.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст.43 ГПК України).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.12.16

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:

1 - у справу,

2 - відповідачу (рек. з повід.)