КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2016 р. Справа№ 925/1120/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Беленкова В.В - дов. №17 від 01.06.2016р.

від відповідача: Непоп А.К. - дов. №940 від 28.11.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.10.2016р.

у справі № 925/1120/16 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут"

до Відділу освіти Жашківської районної державної адміністрації

про стягнення 468 143,09 грн.

В судовому засіданні 07.12.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" (позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Відділу освіти Жашківської районної державної адміністрації (відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 468 143,09 грн., з яких: 77 874,64 грн. інфляційних втрат, 30 929,76 грн. 3 % річних за період з 06.02.2016 по 05.09.2016 та 359 338,69 грн. пені за період з 06.02.2016 по 05.09.2016 на підставі договору №05/11241/БО-15 від 19.10.2015, укладеного між сторонами.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.10.2016р. у справі №925/1120/16 позов задоволено частково.

Стягнуто з відділу освіти Жашківської районної державної адміністрації на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" 30 929,76 грн. - 3% річних, 77 874,64 грн. - інфляційних втрат, 3 593,39 грн. - пені на підставі договору № 05/11241/БО-15 від 19.10.2015р. та 7022,15 грн. судового збору.

У задоволенні решти вимог про стягнення пені відмовлено, через її зменшення за рішенням суду.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні пені у розмірі 355 745, 30 грн. через її зменшення за рішенням суду та прийняти нове про задоволення позову про стягнення пені у розмірі 355 745, 30 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права, неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішення, обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу позивача 08.11.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 07.12.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 07.12.2016р. підтримав апеляційну скаргу, з підстав викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні пені у розмірі 355 745, 30 грн. через її зменшення за рішенням суду та прийняти нове про задоволення позову про стягнення пені у розмірі 355 745, 30 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 07.12.2016р. заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут", що здійснює діяльність на підставі ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом (далі - Постачальник, позивач у справі), в особі директора Коханюка Вадима Михайловича, що діє на підставі Статуту, публічним акціонерним товариством "По газопостачанню та газифікації "Черкасигаз", що здійснює діяльність на підставі ліцензії на розподіл природного газу, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ (далі - Газорозподільне підприємство), в особі заступника голови правління з охорони праці Сириці Вадима Дмитровича, що діє на підставі довіреності № 90 від 06.03.2015 та відділом освіти Жашківської районної державної адміністрації, що здійснює діяльність на підставі Положення (далі - Споживач, відповідач у справі), в особі начальника відділу освіти Рябоконь Людмили Григорівни, що діє на підставі Положення, було укладено типовий договір № 05/11241/БО-15 на постачання природного газу за регульованим тарифом (далі - Договір, а.с. 14-19), у відповідності до умов якого Постачальник постачає природний газ (далі - газ) Споживачеві в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором (п. 1.1. Договору).

Сторони спеціально узгодили, що цей Договір набирає чинності з дати його підписання та поширює свою дію на відносини, що склалися між Сторонами з 01 липня 2015 року та укладається на строк до 31 грудня 2015 року.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодною зі Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

При цьому Сторони мають переоформити додаток 3 Договору щодо договірних обсягів постачання газу, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений строк (п. 10.1 Договору).

Дана умова відповідає ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, яка визначає, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Зазначені договірні відносини між сторонами по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 712 Цивільного кодексу України). За змістом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Загальні умови виконання господарських зобов'язань визначені ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, згідно з якими суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст.ст. 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 2.5. Договору, за підсумками розрахункового періоду Споживач протягом двох робочих днів погоджує з Газорозподільним підприємством акт про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, який є підставою для оформлення актів приймання-передачі газу між відповідними суб'єктами ринку природного газу.

За наявності розбіжностей у частині визначення обсягу спожитого (протранспортованого) газу вони підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством. До вирішення цього питання обсяг спожитого (протранспортованого) газу встановлюється відповідно до даних Газорозподільного підприємства.

Відповідно до п. 3.6. Договору послуги з постачання газу підтверджуються підписаним Постачальником та Споживачем актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі акта про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу за розрахунковий період, складеного Споживачем та Газорозподільним підприємством відповідно до п. 2.5 розділу ІІ Договору.

Відповідно до п. 3.9. Договору акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача з Постачальником.

У відповідності до п. 4.6. Договору, остаточний розрахунок за газ відповідач проводить не пізніше 5 числа, наступного за розрахунковим.

Позивач доводить, що він з січня по березень 2016 року передав, а Відповідач прийняв природний газ за договором між сторонами, що підтверджується актами приймання передачі природного газу за підписами обох сторін ( а.с. 33-35).

При цьому відповідач зазначив, що спору між сторонами з приводу кількості, вартості та якості спожитого за вказаний період газу, немає.

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунки за реалізований Споживачеві газ здійснюються за цінами та тарифами, що встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до п. 4.2. Договору на момент укладення Договору ціна 1000 м. куб. природного газу з урахуванням послуг по його транспортуванню магістральними та розподільними трубопроводами, послуг з постачання, збору у вигляді цільової надбавки (2%) складає 7 495,10 грн., крім того ПДВ 1 499,02 грн., разом 8 994,12 грн.

Відповідно до п.п. 4.4., 4.5. Договору Сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до п. 4.1. та 4.2. цього розділу, є обов'язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватись Сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за газ згідно з умовами Договору.

Розрахунковий період за Договором становить один місяць - з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 години першого дня наступного місяця включно.

Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу на загальну кількість реалізованого газу, визначену згідно з розділом ІІІ Договору.

Загальна сума вартості Договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу Споживачеві.

Як вбачається із доводів та розрахунків позивача станом на 05 вересня 2016 року загальний розмір основного боргу відповідача за договором №05/11241/БО-15 від 19.10.2015 за природний газ, одержаний відповідачем в січні - березні 2016 року становив 2 042 291,96 грн.

Сплачено у вказаному періоді відповідачем було лише 57 492,75 грн.

За доводами представників обох сторін, станом на час вирішення спору основний борг за спожитий газ відповідачем вже сплачено.

В зв'язку із виниклою заборгованістю відповідача перед позивачем за період січня-березня 2016 року, позивач просив суд стягнути з відповідача 77 874,64 грн. інфляційних, 30 929,76 грн. 3% річних та 359 338,69 грн. пені за прострочення розрахунків.

За змістом ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Зазначені статті узгоджуються з приписами п. 6.2.2. Договору між сторонами, згідно з яким у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV Договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 359 338,69 грн. пені за період з 06.02.2016 по 05.09.2016 по договору № 05/11241/БО-15 від 19.10.2015 ( а.с. 13).

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені проведений позивачем у відповідності до умов договору та норм чинного законодавства, погоджується, що розмір пені становить 359 338,69 грн. В той же час відповідачем не надано доказів сплати пені, а заявлено про зменшення розміру нарахованої пені на 99% в порядку ст. 83 ГПК України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Заявлене відповідачем клопотання вірно задоволено місцевим господарським судом, виходячи з наступного.

У відповідності до п. 3 ст. 83 ГПК України, при прийнятті рішення господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно інформаційного листа ВГСУ від 21.11.2011р. №01-06/1623/2011, зазначена норма Господарського процесуального кодексу України може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою матеріального права, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав, їх розмір не може бути зменшено судом.

У відповідності до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У відповідності до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Позивач не доводив суду, що через прострочення відповідача по сплаті коштів за газ позивач мав збитки і не вказував їх розмір. Також не надано суду доказів того, які санкції за своїми договорами на постачання природного газу несе позивач.

Позивач лише вказав, що судовими рішеннями з нього на користь НАК "Нафтогаз" вже стягнуто в т.ч. і пеню за прострочення розрахунків без будь-якого її зменшення.

Однак, дана обставина не має вирішального значення.

Позивач не вказав суду, за якою ціною ним було придбано газ, який реалізовано відповідачу та який реальний дохід при цьому одержано позивачем.

В даному випадку різниця в ціні придбаного та проданого позивачем газу може перекривати всі його витрати на санкції за договорами придбання газу. Дану інформацію позивач суду не надав.

Відповідач просив врахувати, що відділ освіти Жашківської РДА має соціально значимий статус, адже відділ фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету та забезпечує місцеві освітні заклади.

При цьому довідкою від 19.10.2016 відповідач підтверджує, що у 2016 році поточні видатки відповідача із державного бюджету були недофінансовані, кошти на сплату санкцій відсутні на рахунках відділу освіти, оскільки не передбачаються кошторисом.

З огляду на викладене, з урахуванням соціально значимого статусу відповідача, який фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету, забезпечує місцеві освітні заклади, не має спеціального фінансування для оплати договірних санкцій, а плату за газ може вносити лише при надходженні коштів з бюджету, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про зменшення нарахованої позивачем суми пені і стягнення з відповідача лише 3 593,39 грн. за період з 06.02.2016 по 05.09.2016 по договору № 05/11241/БО-15 від 19.10.2015, що становить 1 % від заявленої до стягнення суми пені.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано наступні обставини.

Заборгованість відповідача за поставлений газ на час вирішення спору в суді повністю погашено, що не заперечується позивачем.

Відповідач є кінцевим споживачем газу, оскільки забезпечує ним освітні заклади району, не має правових підстав для стягнення з них плати за газ і санкцій за прострочення розрахунків.

Натомість у позивача такі права за договорами із його споживачами є. Фінансування оплати за газ для відповідача проводиться виключно за кошти бюджету, санкції за порушення зобов'язання до бюджетних зобов'язань наперед не закладаються.

Вказані обставини ставлять сторони спору у нерівні умови.

Позивачем нараховано відповідачу одночасно всі можливі санкції за порушення строків проведення розрахунків за газ. При чому по пені, яка займає непропорційно найбільшу питому вагу у позовних вимогах, позивач провів нарахування за максимальний шестимісячний період, не стягуючи пеню за коротші періоди, що б могло зменшити розмір відповідальності відповідача та фінансові втрати позивача (якщо такі є), які він хоче перекрити пенею.

Майнові втрати позивача, якщо вони мають місце внаслідок прострочення виконання зобов'язання по оплаті за газ, самостійно покриваються інфляційними та процентами річних, які позивач нараховує на підставі ст. 625 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не матиме негативних майнових наслідків позбавлення його можливості стягнення пені, оскільки при нарахуванні сум інфляційних, процентів річних та пені, як санкцій, позивач не будує власні фінансові прогнози та баланси і не може закладати їх до бюджету підприємства як гарантований дохід для майбутнього споживання.

Викладені обставини є загально відомими фактами, що не потребують доказування.

Враховуючи зокрема, соціально значимий статус відповідача як суб'єкта, що здійснює забезпечення освітніх закладів Жашківського району, недоведеність збитків у позивача, який вже отримав повний розрахунок за газ і не вказав розмір свого прибутку від цієї операції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість зменшення розміру пені, що підлягає до стягнення.

В частині стягнення 77 874,64 грн. інфляційних (а.с. 11) та 30 929,76 грн. 3% річних (а.с. 12) по договору №05/11241/БО-15 від 19.10.2015 позов правомірно задоволений місцевим господарським судом виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором, або законом.

На стягнення цих коштів поширюється трирічний строк позовної давності.

Перевіривши розрахунки позивача колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що за належним розрахунком сума 3% річних становить 31 014,51 грн., а інфляційних втрат - 78 105,90 грн. за вказаний позивачем період.

Однак позивач свої позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних не змінив у бік збільшення, тому суд першої інстанції вірно прийняв розрахунки позивача.

Доказів проведення повного розрахунку за інфляційними та 3% річних відповідач суду не надав, наявність прострочення розрахунків визнав, а тому до примусового стягнення з нього на користь позивача належить 77 874,64 грн. інфляційних втрат та 30 929,76 грн. 3% річних по договору № 05/11241/БО-15 від 19.10.2015 за розрахунком позивача.

Відповідальність згідно ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання у вигляді 3% річних та інфляційних втрат застосовується до боржника незалежно від того, чи було передбачено договором між сторонами такий вид відповідальності (на відміну від пені, яка вимагає виключно договірного погодження), у зв'язку з чим підстав для відмови в позові, як на тому наполягав відповідач, в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача 30 929,76 грн. 3% річних, 77 874,64 грн. інфляційних втрат, 3 593,39 грн. пені на підставі договору № 05/11241/БО-15 від 19.10.2015 укладеного між сторонами.

В решті вимог про стягнення пені у позові правомірно відмовлено через її зменшення за рішенням суду.

Решта доводів апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального і процесуального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз Збут" на рішення Господарського суду Черкаської області від 20.10.2016р. у справі № 925/1120/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 20.10.2016р. у справі № 925/1120/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №925/1120/16 повернути до Господарського суду Черкаської області .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська