КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Справа№ 910/20223/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.11.2016

у справі № 910/20223/16 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом 1) ОСОБА_2,

2) ОСОБА_3,

3) ОСОБА_4,

4) ОСОБА_5,

5) ОСОБА_6,

6) ОСОБА_7,

7) ОСОБА_8,

8) ОСОБА_9

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Файне життя"

про визнання недійсним рішення загальних зборів, визнання недійсним установчих документів, скасування державної реєстрації юридичної особи,

за участю представників:

від позивача 1: ОСОБА_2 - особисто (паспорт серії НОМЕР_1, виданий Радянським РУ ГУ МВС України в місті Києві 29.12.1998);

від позивача 2: ОСОБА_3 - особисто (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Радянським РУ ГУ МВС України в місті Києві 16.02.1999);

від позивача 3: не з'явився;

від позивача 4: не з'явився;

від позивача 5: ОСОБА_6 - (паспорт серії НОМЕР_3, виданий Шевченківським РУ ГУ МВС України в місті Києві 02.07.2009);

від позивача 6: не з'явився;

від позивача 7: не з'явився;

від позивача 8: не з'явився;

від позивачів 1, 2, 5: Кухарчук А.Ю. - адвокат (адвокатські договори про надавання правової допомоги від 19.12.2016 №1, №2, №3);

від відповідача: Ващенко Ю.О. - голова правління (протокол №1 засідання правління від 24.06.2016),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі - позивач-1), ОСОБА_3 (надалі - позивач-2), ОСОБА_4 (надалі - позивач-3), ОСОБА_5 (надалі - позивач-4), ОСОБА_6 (надалі - позивач-5), ОСОБА_7 (надалі - позивач-6), ОСОБА_8 (надалі - позивач-7), ОСОБА_9 (надалі - позивач-8) звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Файне життя» (надалі - ОСББ «Файне життя», відповідач) про визнання недійсним рішення загальних зборів, визнання недійсним установчих документів, скасування державної реєстрації юридичної особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2016 у справі №910/20223/16 позивачам відмовлено у прийнятті позовної заяви на підставі пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з тим, що заява не підлягає розгляду в господарських судах.

Не погоджуючись із ухвалою суду, позивачі звернулися до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.11.2016 та передати справу на розгляд місцевого господарського суду.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачі стверджують, що оскаржувану ухвалу місцевим господарським судом прийнято з неправильним застосуванням норм процесуального права, що є підставою для її скасування.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 позивачам поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.12.2016.

У судовому засіданні представник позивачів та позивачі 1, 2, 5 підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для розгляду до місцевого господарського суду.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх безпідставними, а ухвалу суду законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду без змін.

Решта позивачів своїх уповноважених представників у судове засідання не направили, про поважність причин неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення їм відповідних поштових відправлень.

Колегія суддів, заслухавши думку присутніх учасників судового процесу, враховуючи вимоги частини 2 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, ухвалила здійснити розгляд справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності уповноважених представників зазначених осіб.

21.12.2016 в судовому засіданні колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо, у тому числі, заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Частиною 1 статті 21 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Перелік справ, підвідомчих господарським судам, визначений статтею 12 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, такими є:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство.

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції.

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Згідно правової позиції, викладеної в пункті 3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» зазначено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 12 ГПК України або спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Звертаючись з позовними вимогами про визнання недійсним рішення загальних зборів, визнання недійсним установчих документів, скасування державної реєстрації юридичної особи, позивачі зазначали, що співвласники квартир у багатоквартирному будинку є учасниками (засновниками) юридичної особи - об'єднання співвласників багатоквартирного будинку (надалі - ОСББ), а тому спір, що виник між ними є корпоративним спором та підлягає розгляду у господарських судах.

Місцевий господарський суд, відмовляючи у прийнятті позовної заяви виходив з того, що даний спір не пов'язаний з реалізацією корпоративних прав, позов подано до Господарського суду міста Києва фізичними особами, а тому дійшов висновку, що склад учасників даного спору не відповідає статті 1 ГПК України, а відтак, дана заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Судова колегія погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, вважає його законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Статтею 4 зазначеного Закону встановлено, що об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об'єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об'єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

Зі змісту частини 1 статті 167 Господарського кодексу України вбачається, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (частина третя цієї ж статті).

Відповідно до пункту 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 №4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин», господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості справ цієї категорії судам слід враховувати, що з огляду на системний аналіз положень статті 84 Цивільного кодексу України, частини 5 статті 63, частин 1 та 3 статті 167 Господарського кодексу України, Закону України «Про господарські товариства», Закону України «Про акціонерні товариства», статей 1, 19 і частин першої, шостої статті 20 Закону України «Про фермерське господарство», статей 6, 8, 19 та 21 Закону України «Про кооперацію» корпоративні відносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, виробничих кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох або більше осіб.

Відповідно до пункту 3. постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» №13 від 24.10.2008 не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства справи, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності інших суб'єктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у справі є фізична особа. При цьому норма пункту 4 частини першої статті 12 ГПК в силу її імперативного характеру не підлягає застосуванню за аналогією щодо спорів, пов'язаних із діяльністю інших суб'єктів господарювання.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що в об'єднання співвласників багатоквартирного будинку не виникає корпоративних відносин, оскільки його члени, у яких відсутній статус суб'єктів підприємницької діяльності, не володіють корпоративними правами, у зв'язку з чим викладений у позові спір не є корпоративним в розумінні статті 12 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд у даній справі дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для відмови у прийнятті позовної заяви на підставі пункту 1 частини 1 статті 62 ГПК України.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 43, 33-34, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.11.2016 у справі №910/20223/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.11.2016 у справі №910/20223/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/20223/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська