ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р.Справа № 916/2655/16

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №706 від 28.11.2016;

Від відповідача: не зявився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства „Малиновський ринок до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 5 330,71 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство „Малиновський ринок (далі по тексту КП „Малиновський ринок ) звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі по тексу ОСОБА_3М.) про стягнення заборгованості в сумі 5 261,05 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 2 588,62 грн., штрафу у розмірі 189,20 грн., трьох відсотків річних у розмірі 194,46 грн. та збитків від інфляції у розмірі 2 288,77 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договором про надання послуг з організації ринкової торгівлі №629/Ш-55 від 01.06.2008р. щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих послуг.

06.12.2016р. КП „Малиновський ринок було надано господарському суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість у загальному розмірі 5 330,71 грн., яка складається із суми основної заборгованості у розмірі 2 588,62 грн., три відсотки річних у розмірі 194,46 грн., збитків від інфляції у розмірі 2 288,77 грн. та штраф у розмірі 258,86 грн. Вказана редакція позовних вимог була прийнята судом до розгляду як остаточна.

Представник відповідача жодного разу в судові засідання по даній справі не зявився та про причини неявки суд не повідомив. При цьому, суд зазначає, що конверти із поштовими відправленням суду, які були надіслані за адресою місцезнаходження фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 65007, АДРЕСА_1 були повернуті суду у звязку із неможливістю вручення адресату. З огляду на викладене, відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами та доповненнями) відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи господарським судом. Оскільки ОСОБА_3 не було надано суду відзив на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами згідно зі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01.06.2008р. між КП „Малиновський ринок (Підприємство) та ОСОБА_3 (Підприємець) було укладено договір про надання послуг з організації ринкової торгівлі №629/Ш-55, відповідно до п. 2.1 якого Підприємство надає Підприємцю послуги з організації ринкової торгівлі на території ринку, а Підприємець зобовязується здійснювати оплату наданих йому послуг відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Умовами п. п. 3.1ю1, 3.1.2 Підприємство зобовязується надати Підприємцю торгове місце №Ш-55 для розміщення павільйону наступної площі: 1 поверх 41 кв. м.; надавати послуги по утриманню торгового місця, здійснювати охорону торгового місця і території ринку.

Відповідно до п. п. 4.1.1, 4.1.2 договору №629/Ш-55 від 01.06.2008р. Підприємець зобовязується оплачувати вартість послуг і спожиту електричну енергію в розмірах та в строки, передбачені договором; використовувати торгове місце за його призначенням, не передавати торгове місце або його частину іншим субєктам підприємницької діяльності без письмової згоди з Підприємством.

Згідно з розділом 5 договору (порядок розрахунків) №629/Ш-55 від 01.06.2008р. надані Підприємством послуги оплачуються по тарифам, які встановлені рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №259 від 14.09.2005р. Загальна вартість послуг складає 1 160,25 грн. за місяць. Оплата послуг здійснюється Підприємцем у строк з 1 по 10 число кожного місяця, шляхом перерахування коштів на рахунок КП „Малиновський ринок (п. п. 5.1-5.3 договору).

Положеннями п. п. 7.1,7.2 договору №629/Ш-55 від 01.06.2008р. передбачено, що договір діє з 01.06.2008р. по 01.06.2009р. По закінченні терміну дії договору при відсутності заперечення сторін його дія продовжується на той же строк та тих же умовах.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів заперечення з боку сторін по справі щодо продовження терміну дії договору після спливу строку, на який він був укладений, господарський суд доходить висновку, що договір №629/Ш-55 від 01.06.2008р. є чинним.

З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2013р. виконавчим комітетом Одеської міської ради було прийнято рішення №381 „Про встановлення тарифів на послуги, що надаються комунальним підприємством „Малиновський ринок, відповідно до п. п. 1,2 якого виконавчим комітетом Одеської міської ради було вирішено встановити тарифи на послуги, що надаються КП „Малиновський ринок; а рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №259 від 14.09.2005р. „Про встановлення тарифів на послуги, що надаються комунальним підприємством „Малиновський ринок вважати таким, що втратило чинність.

Відповідно до підпункту 2 п. „а ст. 28 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні від 21 травня 1997 року за N 280/97-ВР (з наступними змінами доповненнями; в редакції від 17.09.2013р. чинній на дату прийняття рішення) до повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

В подальшому, Одеською міською радою було прийнято рішення №4263-VI від 17.12.2013р. „Про скасування рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.09.2013р. №381 „Про встановлення тарифів на послуги, що надаються комунальним підприємством „Малиновський ринок, яке було опубліковане на офіційному веб-сайті Одеської міської ради 01.01.2014р.

Приписами ст. 1 Закону України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності від 11 вересня 2003 року за N 1160-IV (з наступними змінами і доповненнями, в редакції чинній на дату прийняття Одеською міською радою рішення №4263-VI від 17.12.2013р.) встановлено, що регуляторний акт це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання.

При цьому положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності перегляд регуляторного акта здійснюється: на підставі аналізу звіту про відстеження результативності цього регуляторного акта; за ініціативою регуляторного органу, який прийняв відповідний регуляторний акт; в інших випадках, передбачених Конституцією та іншими законодавчими актами України. У разі наявності підстав, визначених у частині першій цієї статті, регуляторний орган, який прийняв відповідний акт, а у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, - інший орган може приймати рішення про зупинення дії регуляторного акта, визнання його неконституційним, про скасування чи про необхідність залишення цього регуляторного акта без змін або про необхідність його перегляду.

В свою чергу п. 15 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень.

Звертаючись до господарського суду з відповідною позовною заявою до ОСОБА_3, КП „Малиновський ринок зазначає, що у відповідача протягом періоду з

26.09.2013р. по 01.01.2014р. виникла заборгованість з оплати вартості наданих позивачем послуг у загальному розмірі 5 261,05 грн., яка не була оплачена ОСОБА_3

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи вимог, суд першочергово вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, станом на момент вирішення спору у ОСОБА_3 рахується прострочена заборгованість з оплати вартості наданих КП „Малиновський ринок за період з 26.09.2013р. по 01.01.2014р. послуг у розмірі 2 588,62 грн., що має наслідок задоволення позовних вимог КП „Малиновський ринок у вказаній частині.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобовязань за договором з організації ринкової торгівлі №629/Ш-55 від 01.06.2008р. щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих послуг, позивачем в порядку ст. 625 ЦК України було заявлено до стягнення три відсотки річних у розмір 194,46 грн.

Відповідно до п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних, заявлених до стягнення, господарський суд доходить висновку про його правильність та обґрунтованість, що має наслідком задоволення заявлених вимог у вказаній частині у розмірі 194,46 грн.

Крім того, з посиланням на положення ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано відповідачу до сплати збитки від інфляції в сумі 2 288,77 грн. через порушення останнім власних зобовязань у спірних правовідносинах. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції протягом періоду 10.09.2013р. по 08.12.2016р. господарський суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу за вказаний період складають 2 275,56 грн., що має наслідок часткове задоволення заявленої позовної вимоги у вказаній частині на суму 2 275,56 грн.

Відповідно до п. 6.6 договору №629/Ш-55 від 01.06.2008р. у випадку порушення Підприємцем зобовязань, передбачених п. 5.3 договору, Підприємець сплачує штраф у розмірі 10% від суми боргу. При цьому, господарський суд зазначає, що п. 5.3 договору визначено строк здійснення відповідачем оплати наданих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання.

Так, згідно ч. ч. 1 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Положеннями абзацу 2 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (з наступними змінами і доповненнями) встановлено, що застосування такого виду неустойки як штраф до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею; в останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Оскільки в договорі з організації ринкової торгівлі №629/Ш-55 від 01.06.2008р. сторонами було передбачено можливість здійснювати нарахування штрафу у розмірі 10% від суми боргу у випадку порушення відповідачем строків сплати вартості наданих КП „Малиновський ринок послуг, господарський суд доходить висновку, що нарахування позивачем ОСОБА_3 штрафу у розмірі 258,86 грн. є законним та обґрунтованим.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення заявлених КП „Малиновський ринок позовних вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 шляхом присудження до стягнення із відповідача заборгованості у загальному розмірі 5 317,50 грн., яка складається із суми основної заборгованості у розмірі 2 588,62 грн., трьох відсотків річних у розмірі 194,46 грн., збитків від інфляції у розмірі 2 275,56 грн. та штрафу у розмірі 258,86 грн. відповідно до ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610 612, 615, 617, 625, 629, 901 ЦК України, ст.ст. 193 ГК України, ст. ст. 26, 28 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні, ст. ст. 1, 11 Закону України „Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 /65007, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код / на користь комунального підприємства „Малиновський ринок /65017, м. Одеса, Малиновський район, вул. Бабаджаняна, буд. 40-в, ідентифікаційний код 33659062/ заборгованість у розмірі 2 588 грн. 62 коп. /дві тисячі пятсот вісімдесят вісім грн. 62 коп./, три відсотки річних у розмірі 194 грн. 46 коп. /сто девяносто чотири грн. 46 коп./, збитки від інфляції у розмірі 2 275 грн. 56 коп. /дві тисячі двісті сімдесят пять грн. 56 коп./, штрафу у розмірі 258 грн. 86 коп. /двісті пятдесят вісім грн. 86 коп./, судовий збір у розмірі 1 364 грн. 22 коп. /одна тисяча триста шістдесят чотири грн. 22 коп./. Наказ видати.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 19 грудня 2016 р.

Суддя С.П. Желєзна