РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2016Справа №910/19653/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКА ХОЛДІНГ ІНВЕСТ"
про відшкодування вартості 14214,03 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Мельник Н.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" (надалі - позивач) заявлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКА ХОЛДІНГ ІНВЕСТ" (надалі - відповідач) 14214,03 грн. заборгованості, з якої: 11907,09 грн. - основний борг, 384,80 грн. - 3% річних та 1922,14 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач в період з 01.11.2014 по 01.05.2016 надав відповідачу, як власнику нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 2, послуги з централізованого опалення на загальну суму 11907,09 грн., проте відповідач свої зобов'язання з оплати наданих послуг не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2016 порушено провадження у справі №910/19653/16, розгляд справи призначено на 28.11.2016.

28.11.2016 позивач через відділ діловодства суду подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

В судовому засіданні 28.11.2016 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

У свою чергу, відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив на позов не надав.

Вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі залишені відповідачем без виконання.

Враховуючи те, що неявка представника відповідача, а також невиконання ним вимог ухвали суду перешкоджає вирішенню спору по суті, з метою створення учасникам судового процесу необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд дійшов висновку про відкладення розгляду справи в порядку статті 77 ГПК України на 19.12.2016.

В судовому засіданні 19.12.2016 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив на позов не надав.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 19.12.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4.1. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" товариство утворене з метою одержання прибутку, а також задоволення суспільних потреб у продукції, роботах, послугах і реалізації на основі одержаного прибутку соціальних та економічних інтересів учасників товариства.

Предмет діяльності товариства складають різноманітні види господарської діяльності, включаючи, але не обмежуючись наступними: постачання теплової енергії, постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом; оптове постачання теплової енергії (п. 4.3.3., 4.3.5. Статуту).

Отже, позивач згідно зі Статутом є виконавцем послуг централізованого опалення та постачання гарячої води (теплопостачальною організацією), зокрема в будинок 2 по Харківському шосе в місті Києві.

Як убачається із матеріалів справи, споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води в приміщенні за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 2, є Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКА ХОЛДІНГ ІНВЕСТ".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що незважаючи на відсутність між ним та відповідачем договору, у період з 01.11.2014 по 01.05.2016 він надавав послуги з централізованого опалення в будинок 2 по Харківському шосе в місті Києві.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" направляло на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКА ХОЛДІНГ ІНВЕСТ" лист №УПНП-123/96 від 25.03.2015 з пропозицією щодо укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Крім того, у претензії №УНПН-1684 від 05.09.2016 позивач просив відповідача сплатити вартість отриманих послуг з централізованого опалення у сумі 11907,09 грн.

Проте, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сторонами укладено не було та суму заборгованості відповідач не сплатив, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

За змістом статті 1 вказаного Закону комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо) (ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

При цьому, відповідно до положень частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач комунальних послуг зобов'язаний зокрема укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Зобов'язання в силу вимог ст. 526 Цивільного кодексу України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що споживач (відповідач), незважаючи на факт відсутності між ним та позивачем договірних відносин щодо надання житлово-комунальних послуг, з урахуванням положень статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Сама по собі відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 01.11.2014 по 01.05.2016 позивачем було надано, а відповідачем спожито комунальні послуги на загальну суму 11907,09 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи нарядами, розрахунками вартості наданих послуг та рахунками на оплату послуг за вказаний період.

Частинами 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За правилами ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отже, в зв'язку з тим, що відповідач користувався житлово-комунальними послугами, які надаються позивачем, заяви про відмову від користування послугами відповідач не подавав, скарг щодо обсягу та якості наданих послуг від останнього не надходило, то за аналогією застосування ч. 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 ст. 8 Цивільного кодексу України він зобов'язаний відшкодувати вартість отриманих послуг.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом п. 18, 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, і вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт надання позивачем послуг з централізованого опалення відповідачу та факт порушення останнім своїх зобов'язань в частині своєчасної оплати наданих послуг підтверджений матеріалами справи і під час розгляду справи не спростований, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 11907,09 грн.

Окрім того, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в сумі 384,80 грн. та інфляційні втрати в сумі 1922,14 грн. за період з 21.12.2014 по 30.09.2016.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку що він є невірним, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" неправильно визначило початок періоду заборгованості.

Так, за приписами ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день положення.

Отже, з урахуванням вищезазначених норм законодавства, з відповідача підлягає до стягнення 383,56 грн. 3% річних, тоді як в іншій частині вимог позивачу належить відмовити.

Крім того, за результатом перевірки наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він так само невірний, однак здійснення перерахунку судом інфляційних втрат фактично призведе до виходу за межі позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

У зв'язку з тим, що клопотання в порядку п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не подано, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення інфляційних втрат, а тому стягненню з відповідача підлягає 1922,14 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 43, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКА ХОЛДІНГ ІНВЕСТ" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 38-А; ідентифікаційний код 33442427) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" (01011, м. Київ, вул. П.Мирного, 28, офіс 20; ідентифікаційний код 37739041) 11907 (одинадцять тисяч дев'ятсот сім) грн. 09 коп. основного боргу, 383 (триста вісімдесят три) грн. 56 коп. 3% річних, 1922 (одну тисячу дев'ятсот двадцять дві) грн. 14 коп. інфляційних втрат та 1377 (одну тисячу триста сімдесят сім) грн. 88 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.12.2016.

Суддя О.А. Грєхова