ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.12.2016 Справа № 904/7041/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000", м. Дніпро

про стягнення грошових коштів

Головуючий колегії Ярошенко В.І.

Суддя Васильєв О.Ю.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

позивачка: ОСОБА_1 - паспорт № НОМЕР_2 від 26.12.2011

від позивачки: ОСОБА_3 - представник за дов. № 29.08.2016

від відповідача: Танцюра А.О. - представник за дов. № 17 від 15.01.2016

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" про стягнення 16968, 00 грн. - суми оплати, 2927,80 грн. - пені, 246, 84 грн. - трьох процентів річних.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо поставки товару позивачці на суму 16968 грн., за який нею було здійснено 100% передплату.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.08.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 19.09.2016.

Ухвалою суду від 19.09.2016 розгляд справи було відкладено до 03.10.2016.

03.1.02016 від відповідача надійшли заперечення, в яких він просить суд викликати позивачку ФОП ОСОБА_1 в судове засідання для дачі особистих пояснень щодо обставин справи, витребувати у позивачки оригінали доказів, залучених до матеріалів справи, для огляду у судовому засіданні, докази укладання угоди на поставку комп'ютерної техніки та обладнання, докази вжиття позивачкою заходів для прийняття виконання зобов'язання та докази відмови відповідача у виконанні такого зобов'язання та відмовити позивачці у даному позові повністю.

В обґрунтування вищевказаних заперечень відповідач, зазначає, що рахунок № 11517916 від 16.0.2016 містить 8 одиниць товару, тоді як позивачка зазначає, що між сторонами було досягнуто згоди щодо поставки 2 одиниць товару, даний рахунок не обліковується в бухгалтерському обліку ТОВ "Рим2000" та не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". ФОП ОСОБА_1 не зверталась до відповідача з будь-якими вимогами про відвантаження товару згідно рахунку № 1517916 від 16.02.016 та повернення грошових коштів у сумі 16968 грн. Претензія від 01.06.2016, яка надійшла відповідачу, була підписана ОСОБА_5 без належних повноважень як представника позивачки, також дана претензія не містила вимоги щодо повернення грошових коштів тощо.

03.10.2016 від представника позивачки надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2016 було продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладений на 31.10.2016 та було викликано позивачку - ОСОБА_1 у судове засідання.

31.1.02016 представником позивачки було залучено до матеріалів справи лист-вимогу від 24.10.2016, яку остання надіслала ТОВ "Рим2000" та яка містить вимогу про повернення грошових коштів у сумі 16968 грн., а також реквізити позивачки.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2016 справу № 904/7041/16 призначено до розгляду колегіально.

Розпорядженням керівника апарату суду № 890 від 01.11.2016 призначено повторний автоматизований розподіл для визначення складу колегії.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 01.11.2016, колегіальний розгляд справи № 904/7041/16 призначено у складі: головуючий колегії - Ярошенко В.І., суддя Васильєв О.Ю., суддя Рудь І.А.

Ухвалою суду від 04.11.2016 справу призначено до розгляду у засіданні на 22.11.2016, зобов'язано позивача надати докази, приналежності рахунку (картки) ПАТ КБ "Приватбанк" за № 1002 .... .... 5579, з якого згідно квитанції № 0.0.506.190894.1 було здійснено платіж на рахунок ТОВ "Рим 2000" та повторно викликано позивачку - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у судове засідання.

22.11.2016 позивачка надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

22.11.2016 представник позивачки подала до суду клопотання про залучення до матеріалів справи нотаріально засвідченої заява, в якій вона зазначила, що через касу ПАТ "КБ "ПриватБанк" нею було сплачено грошові кошти у розмірі 16968 грн., які касир банку - ОСОБА_6 перерахувала відповідно до рахунку № 1517916 від 16.02.2016; та довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" № 624083, в якій зазначено, що ЧП Копач ОСОБА_7 16.02.2016 у відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк" Дніпропетровському регіональному відділенні" виконала поповнення рахунку № НОМЕР_3 (отримувач: ТОВ "Рим-2000") на суму 16968 грн.

22.11.2016 відповідач подав до суду заяву, в якій просить суд:

- залучити до матеріалів справи докази відмінності фактичного платника (ОСОБА_8 ІПН НОМЕР_1) згідно рахунку № 1517916 від 16.02.2016 від особи позивача (ФОП ОСОБА_1.);

- витребувати у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» додаткові докази та інформацію по особу, що фактично здійснила 16.02.2016 платіж за квитанцією № 0.0.506190894.1;

- залучити до розгляду справи у якості третьої особи фактичного платника за квитанцією № 0.0.506190894.1 від 16.02.2016 ОСОБА_8 ІПН НОМЕР_1.

Також, відповідач залучив до матеріалів справи довідку ПАТ КБ "ПриватБанк" № 11917189/6154888 від 08.11.2016, в якій зазначено, що платіж 16.02.2016 квитанція № 0.0.506190894.1 проведено під ідентифікацією ІПН НОМЕР_1 ОСОБА_8. Платником виступає ФОП ОСОБА_1. Оплата проведена на реквізити: р/р НОМЕР_3 ЗКПО 23646710 МФО 30650 з призначенням: за товар згідно рахунку № 1517916 від 16.02.2016.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Розглянувши клопотання відповідача, суд не вбачає підстав для його задоволення та залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_8.

Відповідно до ст. 30 ГПК України, в судовому процесі можуть брати участь посадові особи та інші працівники підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, коли їх викликано для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, брати участь в огляді та дослідженні доказів. Зазначені особи зобов'язані з'явитись до господарського суду на його виклик, сповістити про знані їм відомості та обставини у справі, подати на вимогу господарського суду пояснення в письмовій формі.

Враховуючи залучені до справи пояснення сторін, у суду виникла необхідність отримання пояснень з питань, що виникли під час розгляду даної справи, від працівника банку, який 16.02.2016 здійснив перерахування грошових коштів у сумі 16968 грн. з рахунку (картки) ПАТ КБ "Приватбанк" за № 1002 .... .... 5579 на рахунок ТОВ "Рим 2000", згідно квитанції № 0.0.506.190894.1, та ОСОБА_8, а тому суд вважає за необхідне викликати у судове засідання вищевказаних осіб та витребувати від них письмові пояснення.

Ухвалою суду від 22.11.2016 розгляд справи було відкладено на 20.12.2016, повторно викликано позивачку - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у судове засідання, зобов'язано ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі відділення "Дніпропетровське регіональне управління" до засідання надати письмові пояснення з нормативно-правовим обґрунтуванням щодо можливості перерахування ФОП ОСОБА_1 грошових коштів з карткового рахунку, що належить іншій особі, а саме ОСОБА_8; надати інформацію про працівника банку, який здійснив перерахування грошових коштів у сумі 16968 грн. з рахунку (картки) ПАТ КБ "Приватбанк" за № 1002 .... .... 5579 на рахунок ТОВ "Рим 2000", згідно квитанції № 0.0.506.190894.1 від 16.02.2016; зобов'язано з'явитись вищевказаного працівника банку у судове засідання 20.12.2016 о 15:00 до Господарського суду Дніпропетровської області для надання пояснень; зобов'язано ОСОБА_8 надати письмові пояснення щодо приналежності йому рахунку (картки) ПАТ КБ "Приватбанк" за № 1002 .... .... 5579 та пояснення щодо перерахування з рахунку (картки) ПАТ КБ "Приватбанк" за № 1002 .... .... 5579 грошових коштів у сумі 16968 грн. на рахунок ТОВ "Рим 2000", здійсненого згідно квитанції № 0.0.506.190894.1 від 16.02.2016; зобов'язано ОСОБА_8 з'явитись у судове засідання до Господарського суду Дніпропетровської області 20.12.2016 о 15:00 для надання пояснень.

ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі відділення "Дніпропетровське регіональне управління" до засідання письмові пояснення не надало, явку працівника банку, викликаного у судове засідання для надання пояснень, не забезпечило. Про дату, місце та час проведення судового засідання ПАТ КБ "ПриватБанк" було повідомлене належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення цінного листа з ухвалою суду (арк. с. 79).

У судовому засіданні 20.12.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, представника позивача та представника відповідача, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивачка - ОСОБА_1, 16.02.2016 між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" (далі - відповідач) було досягнуто усної домовленості на придбання двох комп'ютерів (далі - товар) загальною вартістю 16 968 грн.

16.02.2016 відповідачем було надіслано Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 рахунок № 1517916 від 16.02.2016 на оплату товару загальною вартістю 16 968,00 грн.:

- МОЕП РИМ2000 PATRIOT: Celeron dual-core J1800, HDMI, D-Sub, 8ch, GbLAN, 2GB DDR3 1600 (2 шт.);

- монітор: Philips 193V5LSB2/62 18/5 V-line LED; 1366х768, VGA, VESA; Black (2 шт.);

- клавіатура: Logitech 920-0002643 К120 USB Business (2 шт.);

- миша: Logitech 910-003357 В100 Optical USB.800 dpi, чорна, 180 см - довжина кабелю (2 шт.) (арк. с. 10).

Як стверджує позивачка, 20.02.2014 вона здійснила оплату за товар в сумі 16968 грн., на підтвердження чого надає до суду копію квитанції ПАТ "ПриватБанк" № 0.0.506190894.1 від 17.02.2016 (арк. с. 11).

Відповідач відмовився видати товар позивачці, у зв'язку з чим позивачка направила на адресу відповідача претензію б/н від 01.06.2016 з вимогою виконати зобов'язання по передачі у власність позивачки товару, визначеного у рахунку-фактурі № 1517916 від 16.02.2016 у строк до 7 календарних днів з моменту отримання цієї претензії (арк. с. 12).

У відповіді б/н від 09.06.2016, відповідач повідомив позивачці, що він не може розглянути претензію б/н від 01.06.2016 у зв'язку зі зверненням неналежної особи та невідповідністю претензії вимогам ч. 3-6 статті 222 Господарського кодексу України (арк. с. 14).

З огляду на те, що відповідач не повернув позивачці оплату за непоставлений товар в сумі 16 968 грн., позивачка просить суд стягнути з відповідача попередню оплату в сумі 16 968 грн., 2 927,80 пені, 246, 84 грн. 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, її представника та представника відповідача, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

За змістом пункту першого частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За загальним правилом щодо укладання договорів, встановленим ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України регламентовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Також, частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Твердження позивачки щодо досягнення домовленості між сторонами на придбання товару в сумі 16 968 грн. господарський суд вважає необґрунтованими, оскільки наданий позивачкою рахунок № 1517916 від 16.02.2016 не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме: не містить особистий підпис осіб, які брали участь у здійсненні господарських операцій та не скріплений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000". Крім того, зазначений вище рахунок не містить умов щодо строку та місця поставки.

З огляду на викладене, рахунок № 1517916 від 16.02.2016 не є офертою відповідача на укладення договору купівлі-продажу товару в асортименті та кількості, зазначених у вказаному рахунку. У зв'язку з цим грошові кошти в сумі 16968 грн. не є попередньою оплатою в розумінні ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

У якості доказу перерахування відповідачеві грошових коштів у розмірі 16968 грн. згідно рахунку № 1517916 від 16.02.2016, позивачка надає до суду копію квитанції ПАТ КБ "ПриватБанк" № 0.0.506190894.1 від 16.02.2016, з якої вбачається, що на користь ТОВ "Рим2000" було перераховано вищевказану грошову суму (арк. с. 11).

У матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена заява ФОП ОСОБА_1, в якій вона зазначила, що 16.02.2016 через касу ПАТ "КБ "ПриватБанк" нею було сплачено грошові кошти у розмірі 16968 грн., які касир банку - ОСОБА_6 перерахувала відповідно до рахунку № 1517916 від 16.02.2016 (арк. с. 62).

Разом з цим, як вбачається з довідки, наданої Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" № 11917189/6154888 від 08.11.2016, платіж від 16.02.2016 за квитанцією № 0.0.506190894.1 був здійснений особою з ідентифікаційним номером НОМЕР_1 - ОСОБА_8, а не позивачкою (арк. с. 64).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає копію квитанції ПАТ КБ "ПриватБанк" № 0.0.506190894.1 від 16.02.2016 неналежним доказом перерахування грошових коштів у розмірі 16968 грн. на користь ТОВ "Рим2000" саме позивачкою - ФОП ОСОБА_1

Відповідно частини 2 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, вимогу позивачки щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 16968 грн. колегія суддів вважає необґрунтованою, непідтвердженою належними та допустимими доказами, а тому такою, що не підлягає задоволенню.

Оскільки господарським судом залишено без задоволення позовні вимоги про стягнення попередньої оплати в сумі 16968 грн., зважаючи на те, що позовні вимоги про стягнення 2 927,80 грн. пені та 246, 84 грн. 3% річних є похідними, ці позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивачку.

Керуючись викладеним, ст. ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 22.12.2016

Головуючий колегії В.І. Ярошенко

Суддя О.Ю. Васильєв

Суддя І.А. Рудь