ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р.Справа № 922/3972/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Варітек", м.Дніпро,
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон", м.Харків , 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал", м.Харків,
про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, адвоката (Договір про надання правової допомоги № 17/11/16 від 17.11.2016р.);

1-го відповідача - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 01.07.2016р.);

2-го відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Варітек" 06.12.2016р. звернулось до господарського суду з позовною заявою про визнання недійсним з моменту вчинення Договору поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16 від 05.04.2016р., укладеного між Товариства з обмеженою відповідальністю "Динеро-Капітал" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон". Судові витрати позивач просить покласти на відповідачів.

01.12.2016р. вимоги про стягнення з відповідачів судових витрат були доповнені позивачем вимогою про стягнення витрат на послуги адвоката в розмірі 23000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву, який було надано до суду 05.12.2016р., 1-й відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що під час укладення спірного договору поруки відповідачами не було порушено жодної норми діючого законодавства та договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

14.12.2016р. до канцелярії господарського суду надішли письмові заперечення позивача на відзив 1-го відповідача, де позивач зазначив, що укладення Договору поруки передбачає передання прав та обов'язків по Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., оскільки в п. 3.4. Договору поруки передбачена передача прав кредитора у разі виконання поручителем зобов'язань боржника. Проте, згідно п. 11.3. Договору купівлі-продажу передача прав та обов'язків можлива тільки за умови отримання попередньої письмової згоди іншої сторони договору. Позивач не надавав 1-му відповідачу письмової згоди на укладення договору поруки. Позивач також зазначив, що спірний Договір поруки було укладено через 18 місяців з моменту не поставки обладнання, тобто більше ніж через 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, що, на думку позивача, протирічить ст.ст. 553, 559 ЦК України. Крім того, позивач вказує, що згідно листа виробника станка "DOOSAN INFRACORE CO." (Південна Корея), з 10.12.2008р. виключним дистрибютером верстатів в Україні є компанія "Варітек". Жодних доказів, що 2-й відповідач має можливість виконати поставку станка замість позивача суду не надано, що свідчить про те, що правочин - договір поруки не був спрямований на реальне настання правових наслідків.

16.12.2016р. 1-й відповідач надав до суду письмові пояснення щодо необґрунтованості та незаконності заявлених ТОВ "Варітек" позовних вимог, в яких 1-й відповідач не погодився з позицією позивача щодо порушення пункту 11.3. Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р. та зазначив, що відсутність письмової згоди позивача на укладення Договору поруки не впливає на його дійсність.

Також 16.12.2016р. до суду надійшов відзив 2-го відповідача у справі, ТОВ "Динеро-Капітал", в якому відповідач проти позову заперечує, у зв'язку з відсутністю фактичних та правових підстав для задоволення позовної заяви ТОВ "Варітек", оскільки під час укладання Договору поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16 від 05.04.2016р. не було допущено жодних порушень вимог чинного законодавства.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник 1-го відповідача проти позову заперечував на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник 2-го відповідача у судове засідання не з'явився; про причину неявки суд не повідомив. Доказів отримання 2-м відповідачем копії ухвали про відкладення розгляду справи на 20.12.2016р. на час даного судового засідання до суду не надійшло. Копія ухвали про порушення провадження у справі була отримана представником 2-го відповідача, про що свідчить відповідний підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що суд визнав наявні у матеріалах справи докази достатніми для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявку представника відповідача такою, що не перешкоджає вирішенню справи по суті, суд, з метою дотримання строку вирішення спору, визначеного статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у ній матеріалами в даному судовому засіданні, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та 1-го відповідача, суд встановив наступне.

05.04.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дінеро-Капітал" (2-й відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Гелікон" (1-й відповідач) було укладено Договір поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16, згідно п.п.1.1., 2.1. якого 2-й відповідач (поручитель), за плату, поручився перед 1-м відповідачем (кредитор) за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Варітек" (позивач) обов'язків по Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р. щодо поставки вертикального обробляючого центру з ЧПУ моделі "DNM 500 II".

Позивач вважає вищевказаний Договір поруки недійсним з наступних підстав:

- При укладанні Договору поруки 1-м відповідачем було порушено п. 9.1. Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., згідно якого умови даного договору та інформація відносно нього є конфіденційної.

- Укладання Договору поруки передбачає передання прав та обов'язків Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., але відповідно до п. 11.3. вказаного договору передача прав та обов'язків можлива тільки при умові отримання попередньої письмової згоди іншої сторони договору. ТОВ "Варітек" не надавало ТОВ "Компанія Гелікон" письмової згоди на укладання договору поруки, що, на думку позивача, свідчить про порушення 1-м відповідачем приписів ст. 629 ЦК України, згідно якої договір є обов'язковим для виконання сторонами.

- Відповідно до п. 3.1. Договору поруки, поручитель солідарно із боржником (ТОВ "Варітек") відповідає за виконання обов'язків поставки обладнання після здійснення 70% передоплати за основним договором протягом 40 календарних днів. Але в основному договорі не йдеться про 40 календарних днів. Згідно п.3.2. Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., поставка обладнання здійснюється не пізніше 20.10.2014р. при умові виконання покупцем (ТОВ "Компанія Гелікон") платежів по договору. У зв'язку з невиконанням покупцем своїх обов'язків по оплаті обладнання, воно не було поставлено 20.10.2014р., при цьому якоїсь іншої дати поставки товару сторони договору не узгодили.

- Згідно ст. 559 ЦК України та п.6.2.4. Договору поруки, сама порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Враховуючи, що термін виконання зобов'язання по основному договору - 20.10.2014р., договір поруки укладено через 18 місяців (05.04.2016р.) з моменту не поставки обладнання, у зв'язку з порушенням покупцем умов попередньої оплати станка.

- Позивач вважає, що метою укладення договору поруки є зміна територіальної підсудності, та розгляд позову ТОВ "Компанія Гелікон" до ТОВ "Динеро-Капітал", ТОВ "Варітек" про стягнення пені та збитків не в Господарському суді Дніпропетровської області (за місцезнаходженням ТОВ "Варітек"). Згідно листа виробника станка (DOOSAN INFRACORE CO." LTD (Південна Корея) з 10.12.2008р. виключним дистриб'ютором верстатів в Україні є компанія "Варітек", у зв'язку з чим 2-й відповідач не має можливості виконати поставку. Крім того, як зазначає позивач, відповідачі є пов'язаними між собою особами, оскільки мають однакову адресу та одного кінцевого бенефіціара.

Ретельно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з'ясувавши усі фактичні обставини спору та надавши їм правову кваліфікацію, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Варітек", виходячи з наступного.

Як вбачається з п. 1.2. Договору поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16 від 05.04.2016р., кредитор (1-й відповідач) зобов'язується сплатити поручителю (2-му відповідачу) винагороду за надані за цим Договором послуги у розмірі 100000,00 грн. Вказана винагорода повинна бути сплачена кредитором протягом 15-ти календарних днів з моменту підписання сторонами вказаного Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, під основним договором в цьому Договорі розуміють Договір купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., що був укладений між 1-м відповідачем (в основному договорі - покупець) та позивачем (в основному договорі - продавець, у договорі поруки - боржник).

Згідно п. 3.1. Договору поруки, поручитель солідарно із боржником відповідає за виконання боржником наступних зобов'язань за основним договором: поставку на адресу кредитора ОСОБА_3 обробного центру з ЧПУ моделі "DNМ 500 II" після здійснення 70% передоплати за основним договором протягом 40 календарних днів.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов п. 1.2. Договору ТОВ "Компанія "Гелікон" 14.04.2016р. здійснило відповідний платіж на адресу ТОВ "Динеро-Капітал" у сумі 100000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 448 від 14.04.2016р.

Як на правову підставу визнання недійсним вищевказаного Договору поруки, позивач посилається на положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Так, статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній золі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У частині 1 статті 215 Цивільного кодексу України (недійсність правочину) визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до положень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009р. № 9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до положень п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. № 11, у разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Положеннями ч. 2 ст. 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Положеннями п. 3.2. спірного Договору визначено, що поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність за виконання боржником обов'язків за основаним договором. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки та відшкодування збитків.

У даному випадку, ТОВ "Компанія "Гелікон" не лише 14.04.2016р. здійснило оплату винагороди на адресу ТОВ "Динеро-Капітал" у сумі 100000,00 грн. за спірним Договором поруки, а у повній відповідності до його положень та положень діючого законодавства звернулось до суду з відповідною вимогою щодо солідарного стягнення з поручителя та боржника суми неустойки та відшкодування збитків, спричинених ТОВ "Компанія "Гелікон" внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов'язань з поставки ОСОБА_3 обробляючого центру з ЧПУ моделі "DNM 500 II".

Таким чином, твердження позивача про порушення вимог ч. 5 ст. 203 ЦК України та фіктивність Договору поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16 від 05.04.2016р. не відповідають дійсності, оскільки на його виконання не лише були своєчасно та в повному обсязі здійснені передбачені ним платежі, а 1-м відповідачем були вчинені усі необхідні дії, направлені на реальне виконання, передбачених положеннями Договору поруки № ПР-ДК-КГ- 001/04-16 від 05.04.2016р. правових наслідків.

При цьому, суд не погоджується з доводами позивача щодо порушення при укладенні Договору поруки п. 9.1. Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., згідно якого умови даного договору та інформація щодо нього є конфіденційною, оскільки позивачем не наведено жодної норми права, згідно якої порушення умов договору щодо конфіденційності може бути наслідком визнання відповідного правочину недійсним.

До того ж пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. № 11 визначено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Щодо посилань позивача на те, що укладання спірного Договору поруки передбачає передання прав та обов'язків по Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., що є порушенням п. 11.3. вказаного Договору, згідно якого передача прав та обов'язків можлива тільки за умови отримання попередньої письмової згоди іншої сторони договору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як випливає із вищевказаної статті, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника. Згода боржника на укладання договору поруки не вимагається.

Так, пунктом 3.16. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. № 11 визначено, що у вирішеній спорів про визнання недійсними договорів поруки на підставі того, що відповідний договір укладено без згоди боржника, господарському суду слід виходити з такого.

Згідно з приписами статей 553, 554 ЦК України, договір поруки укладається кредитором і поручителем за зобов'язанням, яке забезпечується договором поруки. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов'язанні, забезпеченому порукою. Обов'язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.

У постанові від 20.02.2012р. по справі № 6-51цс11 Верховний Суд України дійшов висновку, що згідно ст. 626 Цивільного кодексу України, порука створює права для кредитора та обов'язки для поручителя, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються.

Виходячи з викладеного, укладання Договору поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16 від 05.04.2016р. між ТОВ "Компанія "Гелікон" та ТОВ "Динеро-Капітал" без попередньої згоди на то боржника не могло призвести до порушення умов п. 11.3. Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р.

У позовній заяві позивач, крім іншого, зазначає, що відповідно до п. 3.1. Договору поруки, поручитель солідарно із боржником (ТОВ "Варітек") відповідає за виконання обов'язків поставки обладнання після здійснення 70% передоплати за основним договором протягом 40 календарних днів, що не відповідає умовам п. 3.2. Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., згідно якого поставка обладнання здійснюється не пізніше 20.10.2014р. при умові виконання покупцем (ТОВ "Компанія "Гелікон") платежів по договору.

Суд вважає, що вищевказане твердження позивача не впливає на дійсність Договору поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16 від 05.04.2016р.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 553 ЦК України, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У даному разі сторонами Договору поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16 від 05.04.2016р. на підставі свободи волевиявлення були визначені строки поставки обладнання, після яких наступає відповідальність поручителя, а саме 40 календарних днів з моменту здійснення 70% передоплати за договором.

Згідно з п. 3.2. Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., поставка обладнання здійснюється не пізніше 20.10.2014р. з моменту виконання платежу покупцем у повному обсязі відповідно до п. 2.2.1. цього Договору, за умови своєчасного виконання наступних платежів покупцем у повному обсязі відповідно до п. 2.2.2., 2.2.3., 2.2.4. цього Договору.

Водночас, положеннями п. 2.2.5. Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р. передбачено, що оплата за обладнання здійснюється наступним чином: 30% від суми Договору - кінцева оплата на протязі 6-ти місяців з моменту підписання сторонами "Акта виконаних пуско-налагоджувальних робіт" (по 5% щомісячно).

Таким чином, умовами Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р. передбачено, що обов'язок 2-го відповідача щодо поставки обладнання на адресу позивача виникає саме з моменту отримання 70% передоплати за Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.03.2016р. 1-м відповідачем за допомогою електронної пошти та засобами поштового зв'язку було надіслало на адресу позивача пропозицію про укладання додаткової угоди до Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р. за № 10, в якій планувалось визначити нову дату поставки - 40 календарних днів з моменту здійснення 70% передоплати. Засобами поштового зв'язку вказана пропозиція була отримана позивачем 08.04.2016р., що підтверджується копією опису вкладення та повідомленням про вручення поштового відправлення.

04.04.2016р. на виконання вказаної пропозиції позивач виставив ТОВ "Компанія "Гелікон" на здійснення відповідної попередньої оплати рахунок № 52 від 04.04.2016р., чим підтвердив свої зобов'язання щодо поставки обладнання, після здійснення позивачем 70% передоплати за Договором.

04.04.2016р. 1-й відповідач здійснив 70% передоплату за Договором купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., що підтверджується платіжним дорученням № 445 від 04.04.2016р.

Тобто, ТОВ "Компанія "Гелікон" у відповідності до умов діючого законодавства розраховувало, що ТОВ "Варітек" належним чином виконає свої зобов'язання з поставки ОСОБА_3 обробляючого центру з ЧПУ моделі "DNM 500 II", тому уклало спірний Договір поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16 від 05.04.2016р.

Щодо визначення у Договорі строку поставки - 40 календарних днів суд зазначає наступне.

У своїй пропозиції про укладання додаткової угоди до Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р. за № 10 від 31.03.2016р. ТОВ "Компанія "Гелікон" попереджало позивача про те, що станом на даний час Договором купівлі-продажу не встановлено строку виконання ТОВ "Варітек" свого обов'язку з поставки обладнання, оскільки Договором строк поставки обладнання був встановлений як календарна дата, яка залишилась в минулому.

При цьому, 1-м відповідачем було звернуто увагу позивача на те, що відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тобто, у зв'язку з відсутністю в Договорі купівлі-продажу строку виконання ТОВ "Варітек" його обов'язку з поставки обладнання, ТОВ "Компанія "Гелікон", після виконання платежів, передбачених п.п. 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3., 2.2.4. Договору, може бути пред'явлена вимога по виконанню ТОВ "Варітек" обв'язку з поставки обладнання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги.

Надіслання на адресу 1-го відповідача рахунку на оплату після отримання позивачем вказаної вище пропозиції свідчить, що останній мав реальну можливість поставити на адресу 1-го відповідача відповідне обладнання протягом 7-ми днів з моменту отримання відповідної вимоги.

Відповідна вимога щодо поставки обладнання була надіслана ТОВ "Компанія "Гелікон" на адресу ТОВ "Варітек" 05.04.2016р. та отримана позивачем 08.04.2016р., у зв'язку з чим ТОВ "Компанія "Гелікон" було погоджено з ТОВ "Динеро-Капітал", що відповідальність поручителя за невиконання ТОВ "Варітек" свого обов'язку з поставки обладнання наступає через 40 календарних днів з моменту отримання 70% передоплати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що термін виконання зобов'язання по основному договору - 20.10.2014р., проте спірний Договір поруки укладено через 18 місяців (05.04.2016р.) з моменту не поставки обладнання у зв'язку з порушенням покупцем умов попередньої оплати станка, що суперечить приписам ст. 559 ЦК України та п. 6.2.4. Договору поруки, згідно яких порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до умов Договору купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р., зустрічне зобов'язання позивача щодо поставки ОСОБА_3 обробляючого центру з ЧПУ моделі "DNM 500 II" виникло з моменту отримання останнім 70% передоплати за договором, тобто вказане зобов'язання виникло у останнього з 04.04.2016р.

Відповідачі у спірному Договорі погодили строк, після якого наступає відповідальність поручителя за неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р. з поставки обладнання, а саме 40 календарних днів з моменту отримання 70% передоплати.

Таким чином, визначений ст. 559 ЦК України та п. 6.2.4. спірного Договору поруки 6-ти місячний строк виконання зобов'язання вважається таким, що не сплив. Отже твердження позивача про припинення поруки не відповідає дійсності та положенням діючого законодавства.

Щодо посилання позивача на лист виробника станка ("DOOSAN INFRACORE CO." LTD (Південна Корея), згідно якого ТОВ "Варітек" з 10.12.2008р. є виключним дистриб'ютором верстатів в України, суд зазначає, що сам по собі факт можливості або неможливості ТОВ "Динеро-Капітал" самостійно та своєчасно виконати свої зобов'язання з поставки обладнання на адресу кредитора не може впливати на дійсність Договору поруки № ПР-ДК-КГ-001/04-16 від 05.04.2016р. в цілому, оскільки поручитель також взяв на себе зобов'язання нести цивільно-правову відповідальність за боржника у формі відшкодування збитків (шкоди) та сплати неустойки за неналежне виконання ТОВ "Варітек" своїх зобов'язань з поставки ОСОБА_3 обробляючого центру з ЧПУ моделі "DNM 500 II". Вказані зобов'язання були ним визнані 2-м відповідачем, про що свідчить його відзив на позовну заяву у справі № 922/3120/16.

Також суд не погоджується з посиланням позивача в обґрунтування позовних вимог на те, що відповідачі є пов'язаними особами.

Зазначена обставина не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки нормами діючого законодавства не заборонено укладення договорів між пов'язаними особами та не передбачено можливості визнання їх недійсними виключно з вказаних підстав.

Під час укладання спірного Договору поруки 2-й відповідач оцінював свої ризики та відповідно розраховував на те, що позивач належним чином виконає свої зобов'язання за Договором купівлі-продажу № 182-06/14 від 06.06.2014р. та своєчасно поставить обладнання на адресу ТОВ "Компанія "Гелікон".

Як було зазначено вище, визначені у Договорі поруки 40 календарних днів для поставки обладнання були достатніми та необхідними для належного виконання позивачем свого обов'язку з поставки обладнання, тому на переконання ТОВ "Компанія "Гелікон" ТОВ "Динеро-Капітал" погодилось на укладання спірного договору поруки.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням викладеного, суд, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, дійшов висновку, що під час укладання спірного Договору поруки № ПР-ДК-КГ- 001/04-16 від 05.04.2016р. відповідачами не було порушено жодної норми діючого законодавства та останній був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що свідчить про відсутність правових підстав для визнання даного договору недійсним, а відтак і про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Варітек".

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Повне рішення складено 23.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_4