Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

21 грудня 2016 року Справа № 927/820/16

Господарський суд Чернігівської області у складі колегії: головуючий суддя Моцьор В.В., судді Белов С.В., Сидоренко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 927/820/16

За позовом: Заступника Військового прокурора Чернігівського гарнізону (вул. Шевченка, 57, м. Чернігів, 14030) в інтересах держави
в особі позивача: Міністерства оборони України,
проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:
1. Військова частина НОМЕР_1 , вул. Шевченка, 97, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600
2. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів, вул. Любченка, 19, м. Чернігів, 14000
Відповідач: Державне підприємство "Укроборонлізинг",
вул. Мельникова, 81/2, м. Київ, 04050
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
1. Комунальне підприємство "Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації", вул. Подвойського, 18, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600
2. Державний концерн "Укроборонпром", вул. Дегтярівська, 36, м. Київ, 04119
3. Виконавчий комітет Ніжинської міської ради (пл. ім. І. Франка, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600)
Суть спору: про визнання дубліката свідоцтва недійсним та визнання права власності на нерухоме майно

Представники сторін:
позивача: не з`явився,
відповідача: не з`явився,
третьої особи-1: Козинець Т.В. (довіреність №1605 від 14 вересня 2016 року),
третьої особи-2: Антоненко Н.В. (довіреність №2295 від 07 листопада 2016 року),
третьої особи-3: не з`явився,
третьої особи-4: Давидова Н.В. (довіреність № Д-2927/2015 від 24 грудня 2015 року)
третьої особи-5: не з`явився,
за участю: Косенко М.А. (посвідчення № НОМЕР_2 від 29 березня 2016 року).

В судовому засіданні 21 грудня 2016 року на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заступником Військового прокурора Чернігівського гарнізону подано позов в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Державного підприємства "Укроборонлізинг", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Військової частини НОМЕР_1 та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернігів, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: КП "Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації", Державного концерну "Укроборонпром" та Виконавчого комітету Ніжинської міської ради про визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 березня 2005 року серія ЯЯЯ №143378 та визнання права власності за державою в особі Міністерства оборони України на 7 будівель, розташованих на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 1. Приміщення для відвідувачів літ. "А"; 2. Казарма літ. "Б"; 3. Склад без опалення літ. "Ж"; 4. Склад без опалення літ. "З"; 5. Склад без опалення літ. "И"; 6. Обліково-операційний відділ літ. "О"; 7. Тир, 806 кв.м. без літери (№192 згідно генплану) (в редакції заяви про зміну предмету позову).
Ухвалами суду від 31 жовтня 2016 року, 14 листопада 2016 року, від 28 листопада 2016 року та від 08 грудня 2016 року розгляд справи відкладався.
У судовому засіданні 28 листопада 2016 року суд перейшов до розгляду справи по суті.
Прокурор та представник позивача підтримали позовні вимоги, обґрунтовуючи їх, зокрема, тим, що в січні 2013 року стало відомо, що Ніжинським МБТІ 29 березня 2005 року (під час призупинення наказу Міністерства оборони України від 08 листопада 2004 року №522 "Про додаткове наділення державного підприємства Міністерства оборони України "Укроборонлізинг" основними фондами") ДП МОУ "Укроборонлізинг" зареєстровано право власності на нерухоме майно, на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , про що видано свідоцтво на нерухоме майно від 29 березня 2005 року. 15 серпня 2008 року ДП "Укроборонлізинг" отримано дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 березня 2005 року серії НОМЕР_3 , який зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 лютого 2008 року. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 року №993 з 10 січня 2013 року ДП МОУ "Укроборонлізинг" виведено із сфери управління Міністерства оборони України. Беручи до уваги наказ Міністерства оборони України від 01 листопада 2006 року №632 та постанову Кабінету Міністрів України №993 від 31 серпня 2011 року, дії ДП "Укроборонлізинг" спричинили незаконне виведення із сфери управління Міністерства оборони України об`єктів нерухомості, чим завдано збитки державі, реєстрація права власності здійснена незаконно. Крім того, Постановою Ніжинського міськрайонного суду від 01 жовтня 2015 року по справі №740/2839/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року, скасовано п.3 рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради №204 від 24 березня 2005 року в частині прийняття рішення про оформлення права державної власності на 14 об`єктів державної власності з послідуючою видачею свідоцтва на право власності в цілому на 8 об`єктів нерухомості, що закріплені за військовою частиною НОМЕР_1 та розташовані у АДРЕСА_1 . Крім того, відповідач з 24 листопада 2004 року ніяким чином не використовував передані будівлі та не обслуговував їх, що призвело до фактичного руйнування нерухомого майна. Позбавлення права користування нерухомим майном, належним військовій частині НОМЕР_1 на праві оперативного управління, ускладнює виконання покладених на Збройні Сили України функцій та є прямим порушенням інтересів держави на забезпечення обороноздатності держави в цілому.
Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву від 23 вересня 2016 року, який долучено судом до матеріалів справи, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Свої заперечення відповідач обґрунтовував тим, що майно підприємства у відповідності до Статуту ДП "Укроборонлізинг" є державною власністю і закріплене за підприємством на праві повного господарського відання. На виконання наказу МОУ від 08 листопада 2004 року №522 Міністерством оборони України, Генеральним директором ДП "Укроборонлізинг" та Північним оперативним командуванням складено акт від 29 листопада 2004 року приймання-передачі до статутного фонду ДП МОУ "Укроборонлізинг" майна та будівель військової частини НОМЕР_1 . З моменту підписання даного акту у ДП "Укроборонлізинг" виникло право держаної власності на майно передане до його статутного фонду. Наказ Міністерства оборони України від 16 лютого 2005 року №121 призупинив виконання наказу №522 від 08 листопада 2004 року, який вже було виконано, а тому він не є підставою для припинення права господарського відання відповідача на спірне майно. Скасування свідоцтва про право державної власності на спірне майно не тягне за собою припинення права господарського відання відповідача, оскільки підставою виникнення такого права є акт приймання-передачі від 29 листопада 2004 року. Приймаючи постанову від 06 квітня 2011 року №374 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1221". Кабінет Міністрів України змінив орган управління спірним майном, а саме передав майно до управління ДК "Укроборонпром". Право державної власності на спірне майно зареєстровано у встановленому законом порядку, однак прокурор намагається змінити орган управління майном та вилучити спірне майно із господарського відання відповідача, що суперечить вимогам чинного законодавства. Також, представник зауважив, що наказом Міністерства оборони України №474 від 12 вересня 2016 року визнано таким, що втратив чинність наказ МОУ від 16 лютого 2005 року №121, який призупинив дію наказу №522 від 08 листопада 2004 року (а.с. 99-103 т.2, а.с.174-195 т.3).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Військова частина НОМЕР_1 в своїх поясненнях просить суд задовольнити позовні вимоги з тих підстав, що скасована підстава оформлення права державної власності за ДП "Укроборонлізинг" на об`єкти нерухомості загальною площею 13404,7 кв.м., які перебувають на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а тому правовстановлюючий документ на будівлі має бути скасовано. ДП "Укроборонлізинг" недбалим ставленням та бездіяльністю нанесло та продовжує наносити збитки державі. Повернення будівель до сфери управління Міністерства оборони України не суперечить нормам Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 року №1582 (а.с.3-9 т.4). В поясненнях від 20 грудня 2016 року третя особа зауважила, що рішення суду щодо визнання права власності має силу правовстановлюючого документу та надасть позивачу юридичні підстави для відновлення порушеного права, а саме змогу зареєструвати право власності та повернення спірних будівель до сфери управління Міністерства оборони України. Крім того, третя особа вважає, що наказом Міністра оборони України від 01 листопада 2006 року №632 передбачалось передати до статутного фонду ДП "Укроборонлізинг" 8 будівель і споруд із 15, інша частина наказу МОУ від 08 листопада 2004 року №522 фактично втратила свою чинність, тобто спірні об`єкти не підлягали передачі ДП "Укроборонлізинг" та мали залишитись у сфері управління Міністерства оборони України. Прийняття наказу Міністерства оборони України №474 від 12 вересня 2016 року ніяким чином не впливає на суть спірних правовідносин, оскільки він є дублюванням та письмовим підтвердженням фактичної втрати чинності наказу МОУ від 16 лютого 2005 року №121 у зв`язку з прийняттям наказу МОУ від 01 листопада 2006 року №632, остаточного стосовно переліку майна переданого ДП "Укроборонлізинг" (а.с. 84-87 т.4).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернігів в своїх поясненнях просить суд задовольнити позовні вимоги, зауваживши, що застосування загальних норм цивільного права щодо правового режиму військового майна можливо лише з урахуванням особливостей спеціальних норм права, які регулюють правовий режим майна Збройних Сил України (а.с. 138-141 т.1).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: КП "Ніжинське МБТІ" в своїх поясненнях зазначила наступне. 15 березня 2005 року від генерального директора ДП МОУ "Укроборонлізинг" надійшло замовлення до КП "Ніжинське МБТІ" з належним пакетом документів щодо виготовлення свідоцтва про право власності на нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Ніжин, вул. Шевченка,97 та проведення державної реєстрації зазначених будівель. Було здійснено оформлення права державної власності за ДП "Укроборонлізинг", виготовлено свідоцтво про право власності від 29 березня 2005 року та здійснена реєстрація права власності на нього 30 березня 2005 року. Відповідальність за достовірність та повноту наданої інформації у документах несе власник нерухомого майна. Фахівець МБТІ діяв в межах норм чинного законодавства, про те, що наказ МОУ від 08 листопада 2004 року №522 був призупинений ДП "Укроборонлізинг" не повідомляв. Крім того, 15 лютого 2008 року ДП "Укроборонлізинг" отримав дублікат Свідоцтва про право власності, який зареєстрований у реєстрі прав власності нерухомого майна 25 лютого 2008 року. В своїх клопотаннях КП "Ніжинське МБТІ" просило суд розглянути справу без участі їх представника (а.с. 83 т.2, 240 т.3).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ДК "Укроборонпром" в своїх поясненнях просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає наступне. На балансі ДП "Укроборонлізинг" обліковується 15 одиниць будівель з наявними у них обладнаннями, які розташовані по вул. Шевченка,97 у м. Ніжин на території військової частини НОМЕР_1 . Вказані будівлі передані на підставі наказу Міністерства оборони України №522 від 08 листопада 2004 року. Фактична передача нерухомого майна відбулась 24 листопада 2004 року, про що складено акт прийому-передачі. З дати підписання акта приймання-передачі у ДП "Укроборонлізинг" виникло право на управління об`єктом передачі відповідно до п.10 Положення про порядок передачі об`єктів права державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 1998 року №1482. Наказ МОУ від 16 лютого 2005 року №121 призупинив виконання наказу МОУ №522 від 08 листопада 2004 року, проте не містив вказівок щодо повернення майна в господарське відання ВЧ НОМЕР_1 . 17 липня 2012 року ДП "Укроборонлізинг" було передане зі сфери управління Міністерства оборони України в управління Державного концерну "Укроборонпром". Будь-яких зауважень щодо складу об`єктів передачі від Міністерства оборони України не надходило. Власником майна ДП "Укроборонлізинг" є держава, зміна органу управління майном ДП "Укроборонлізинг" не змінює власника цього майна. Твердження прокуратури щодо порушення права власності на спірне майно є помилковим та не має правового підґрунтя (а.с.94-97 т.3).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Виконавчий комітет Ніжинської міської ради в своїх поясненнях зауважила, що наявні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки постановою Ніжинського міськрайонного суду від 01 жовтня 2015 року скасовано п.3 рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради №204 від 24 березня 2005 року в частині прийняття рішення про оформлення права державної власності на 14 об`єктів державної власності з послідуючою видачею свідоцтва на право власності в цілому на 8 об`єктів нерухомості, що закріплені за військовою частиною НОМЕР_1 та розташовані у м. Ніжин вул. Шевченка,97 (а.с. 231-232 т.3).
16 грудня 2016 року від КП "Ніжинське МБТІ" на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника підприємства. Суд прийняв клопотання до розгляду та долучив до матеріалів справи.
У судове засідання 21 грудня 2016 року представники позивача, відповідача, третьої особи-3, третьої особи-5 не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином.
Присутні у судовому засіданні представники сторін підтримали раніше викладені вимоги та заперечення.
Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -
ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу Міністра оборони України №522 від 08 листопада 2004 року "Про додаткове наділення державного підприємства Міністерства оборони України "Укроборонлізинг" основними фондами", з метою збільшення статутного фонду для забезпечення ефективного використання державного майна, що належить до сфери управління Міністерства оборони України, передано до статутного фонду Державного підприємства Міністерства оборони України "Укроборонлізинг" майно, визначене в додатках 1,2,3,4 до наказу, в тому числі 15 найменувань нерухомого майна (а.с. 27-28 т.1).
Акт приймання-передачі до статутного фонду Державного підприємства Міністерства оборони України "Укроборонлізинг" майна та будівель військової частини підписано сторонами 24 листопада 2004 року, затверджено 29 листопада 2004 року (а.с. 37-38 т.1, 87-88 т.2).
15 березня 2005 року генеральний директор ДП МОУ "Укроборонлізинг" Левківська Г.В. звернулась до КП Ніжинське МБТІ з замовленням про видачу свідоцтва на право власності на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Шевченка, 97, а також проведення реєстрації права власності на зазначені будівлі (а.с.84).
Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради видано Свідоцтво серії ЯЯЯ №143378 від 29 березня 2005 року про право власності на нерухоме майно, нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Шевченка, буд. 97, загальною площею 13404,7 кв.м.: приміщення для відвідувачів, А, 119,6 кв.м.; ганок, а; казарма, Б, 2571,2 кв.м.; ганок, б; контрольно-перепускний пункт, В, 80,3 кв.м.; сховище з опаленням для техніки, Г, 306,5 кв.м.; сховище з опаленням для техніки, Г1, 183,9 кв.м.; сховище без опалення, Д, 749,6 кв.м.; нанок, д; рампа, д1; склад без опалення, Е, 448,1 кв.м.; прибудова, Е1, 125,2 кв.м.; склад без опалення, Ж, 556,4 кв.м.; склад без опалення, З, 557,1 кв.м.; склад без опалення, И, 556,0 кв.м.; склад з опаленням, К, 535,0 кв.м.; цех №2, Л, 2516,3 кв.м.; цех №5, М, 660,6 кв.м.; прибудова, м, 42,3 кв.м.; тир, м2, 806,0 кв.м.; прибудова, м1, 15,9 кв.м.; цех №7, Н, 1457,8 кв.м.; обліково-операційний відділ, О, 116,9 кв.м.; ганок, о (а.с.50 т.1, 92 т.2).
Вказане Свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 24 березня 2005 року №204.
Відповідно до цього Свідоцтва власником майна є Державне підприємство Міністерства оборони України "Укроборонлізинг", форма власності: державна.
Реєстрація права власності на нерухоме майно здійснена 30 березня 2005 року за №6874268 (а.с. 93 т.2).
15 серпня 2008 року ДП "Укроборонлізинг" отримано дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 березня 2005 року серії ЯЯЯ №143378, який зареєстровано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25 лютого 2008 року.
Проте, судом встановлено, що 16 лютого 2005 року наказом Міністра оборони України №121 "Про заходи щодо унеможливлення нанесення збитків державі неправомірними діями" призупинено виконання наказу Міністра оборони України від 08 листопада 2004 року №522 "Про додаткове наділення державного підприємства Міністерства оборони України "Укроборонлізинг" основними фондами" (а.с. 30-33).
Тобто, ДП МОУ "Укроборонлізинг" звернувся до КП Ніжинське МБТІ із замовленням про видачу свідоцтва на право власності та проведення реєстрації права власності під час призупинення наказу Міністра оборони України від 08 листопада 2004 року №522.
01 листопада 2006 року наказом Міністра оборони України №632 "Про відновлення дії наказу Міністра оборони України від 08 листопада 2004 року №522" з метою організації проведення робіт з утилізації надлишкової військової техніки та стрілецької зброї на державному підприємстві Міністерства оборони України "Укроборонлізинг" відновлено дію наказу Міністра оборони України від 08 листопада 2004 року №522 за винятком рядків 82-128 додатка 3 та рядків 1,2,3,8,9,10,15 додатка 4 до наказу. Пункт 1 Переліку нормативних актів Міністерства оборони України, виконання яких зупиняється, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16 лютого 2005 року №121, викладено в такій редакції: "1. Наказ Міністра оборони України від 08 листопада 2004 року №522 "Про додаткове наділення державного підприємства Міністерства оборони України "Укроборонлізинг" основними фондами" в частині передачі майна, визначеного рядками 82-128 додатка 3 та рядками 1,2,3,8,9,10,15 додатка 4 до наказу." Крім того, пунктом 3 цього наказу наказано Командувачу Сухопутних військ Збройних Сил України у місячний термін подати на затвердження начальника генерального штабу Головнокомандувачу Збройних Сил України план вивільнення та передачі ДП МОУ "Укроборонлізинг" будівель військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_4 ; організувати перепускний режим на території військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_4 (а.с.34-36).
Отже, відповідно до наказу Міністра оборони України від 01 листопада 2006 року №632 до статутного фонду Державного підприємства Міністерства оборони України "Укроборонлізинг" передбачалось передати тільки 8 об`єктів з додатку 4 до наказу від 08 листопада 2004 року №522, а саме: пункти 4,5,6,7,11,12,13,14 Переліку.
Дані факти також, встановлено постановою Ніжинського міськрайонного суду від 01 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2015 року, по справі №740/2839/13-а за позовом заступника Чернігівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, представленого військовою частиною А4558 до виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області, якою визнано незаконним і скасовано п.3 рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради №204 від 24 березня 2005 року в частині прийняття рішення про оформлення права державної власності з послідуючою видачею свідоцтва на право власності в цілому на 8 об`єктів нерухомості, що закріплені за військовою частиною НОМЕР_1 та розташовані у м. Ніжин вул. Шевченка,97 (а.с. 21-26).
Обов`язковість рішення суду, що набрало законної сили, встановлено ст.124 Конституції України, ст.115 Господарського процесуального кодексу України, ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".
Частиною третьою ст.35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Крім того, судом встановлено, що наказом Міністерства оборони України №474 від 12 вересня 2016 року визнано таким, що втратив чинність наказ МОУ від 16 лютого 2005 року №121, який призупинив дію наказу №522 від 08 листопада 2004 року (а.с. 174-195 т.3).
Тобто, останнім чинним наказом Міністра оборони України щодо переліку майна переданого ДП "Укроборонлізинг" є наказ Міністра оборони України від 01 листопада 2006 року №632, яким передбачалось передати тільки 8 об`єктів нерухомості, що закріплені за військовою частиною НОМЕР_1 та розташовані у м. Ніжин вул. Шевченка,97.
Предметом даного судового розгляду є вимоги прокурора в особі Міністерства оборони України про визнання зазначеного дубліката свідоцтва про право власності недійсним та визнання права власності за державою в особі Міністерства оборони України на 7 будівель, розташованих на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: м. Ніжин, вул. Шевченка, 97 у зв`язку з порушенням права власності Міністерства оборони України.
Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до умов ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Зокрема, вказаною нормою передбачено визнання недійсним лише правочину.
Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до п.1.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 (чинного на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ.
Видача свідоцтва про право власності передбачена пунктом 6 цього Тимчасового положення, що регулює оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, яке здійснюється місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, Державними органами приватизації, Державним управлінням справами на житлові та нежитлові об`єкти. При цьому, БТІ можуть лише за дорученням вказаних органів проводити підготовку документів для видачі свідоцтв.
Системний аналіз вищевказаних норм свідчить про те, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється.
Однак, оспорюваний дублікат свідоцтва про право власності є правовстановлюючим документом, а відтак є актом в розумінні ст.12 ГПК України і вимога про визнання його недійсним може бути предметом розгляду в господарському суді.
Отже, оспорюваний дублікат свідоцтва про право власності є елементом виконання рішення Ніжинської міської ради №204 від 24 березня 2005 року, оскільки видано на його підставі (є похідним по відношенню до цього рішення). Враховуючи вказаний взаємозв`язок, визнання недійсним оспорюваного рішення тягне за собою й недійсність виданого на підставі його свідоцтва.
У зв`язку з цим позовні вимоги у частині визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 березня 2005 року серія ЯЯЯ №143378, яке видане Державному підприємству Міністерства оборони України "Укроборонлізинг", підлягають задоволенню.
Згідно з ч.3 ст.16 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.
Відповідно до ч.2 ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно зі ст.326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частиною 1 ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно зі ст.136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.
Відповідно до п.12 ч.2 ст.8 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністр утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи, організації, що належать до сфери управління цього міністерства, затверджує їхні положення (статути), здійснює у межах своїх повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності.
В п.2 ст.15 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" зазначається, що накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами.
Згідно зі ст.3 Закону України "Про збройні сили України" Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Повноваження Міністерства оборони України у 2004-2006 роках закріплені в Положенні про Міністерство оборони України, затвердженому Указом Президента України від 21 серпня 1997 року №888 (в редакції указу Президента України від 04 липня 2002 року №618/2002).
Згідно з пунктами в) та ж) ч.3 ст.4 Положення, Міноборони України відповідно до покладених на нього завдань як орган військового управління під час здійснення адміністративного (повсякденного) управління Збройними Силами забезпечує відповідно до потреб, визначених Генеральним штабом Збройних Сил, постачання Збройним Силам у межах коштів, передбачених державним бюджетом, матеріальних, фінансових інших ресурсів і майна, що не належать до державного оборонного замовлення, здійснює контроль за їх ефективним використанням; здійснює управління військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, і надає Кабінету Міністрів України інформацію про результати інвентаризації військового майна Збройних Сил за минулий рік.
Відповідно до ч.12 Положення, Міністр оборони України в межах повноважень Міністерства відповідно до законодавства видає накази і директиви, контролює їх виконання.
Частиною 2 статті 14 Закону України "Про збройні сили України" визначено, що земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
Стаття 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних силах України" передбачає, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
Відповідно до ст.3 цього закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок вилучення і передачі військового майна Збройних Сил, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 29 серпня 2002 року №1282 (надалі Порядок), визначає процедуру вилучення військового майна з оперативного управління військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил (далі - військові частини), та його безоплатної передачі до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном (далі - органи, уповноважені управляти державним майном), самоврядним установам і організаціям, які провадять свою діяльність в інтересах національної безпеки і оборони (далі - самоврядні установи і організації), та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність.
Відповідно до абз.3 п.2 Порядку вилучення військового майна з оперативного управління військових частин - прийняття Міноборони рішення про вилучення майна з оперативного управління військових частин з метою безоплатної передачі його до сфери управління органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність.
Пунктом 10 Порядку передбачено, що військове майно втрачає статус військового з дня затвердження акта про його приймання-передачу, крім випадків, коли воно передано до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, які здійснюють керівництво військовими формуваннями.
Як встановлено судом, відповідно до останнього чинного наказу Міністра оборони України від 01 листопада 2006 року №632 до переліку майна переданого ДП "Укроборонлізинг" входять тільки 8 об`єктів нерухомості, що закріплені за військовою частиною НОМЕР_1 та розташовані у м. Ніжин вул. Шевченка,97.
З матеріалів справи вбачається, що Державне підприємство Міністерства оборони України "Укроборонлізинг" створено у 1999 році у відповідності з "Концепцією економічної та господарської діяльності Збройних Сил України в сучасних умовах".
У відповідності до Статуту Державного підприємства Міністерства оборони України "Укроборонлізинг" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) підприємство засноване на державній власності. Засновником підприємства є Міністерство оборони України (надалі орган управління майном). Майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Майно, що є державною власністю і закріплене за підприємством, належить йому на праві повного господарського відання, здійснюючи яке підприємство володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, чинить щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству України та Статуту (а.с. 27-43 т.4).
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31 серпня 2011 року №993 з 10 січня 2013 року ДП МОУ "Укроборонлізинг" виведено із сфери управління Міністерства оборони України та передано разом з майном в сферу управління Державного концерну "Укроборонпром".
Відповідно до нової редакції Статуту ДП "Укроборондлізинг", Державне підприємство "Укроборонлізинг" є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління Державного концерну "Укроборонпром"; є правонаступником всіх майнових та особистих немайнових прав та обов`язків Державного підприємства Міністерства оборони України "Укроборонлізинг"; майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання (а.с.84-97 т.1).
Згідно зі ст.1 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" від 21 вересня 2006 року №185-V, управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі визначаються Законом України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" (п.2 ч.2 ст.3 вищевказаного закону).
Відповідно до положень Закону України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" від 16 червня 2011 року № di_512321 та постанови Кабінету міністрів України від 31 серпня 2011 року №993, Державний концерн "Укроборонпром" є уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі та є органом, уповноваженим управляти майном ДП "Укроборонлізинг".
Передача ДП МОУ "Укроборонлізинг" зі сфери управління Міністерства оборони України в управління ДК "Укроборонппом" була здійснена 17 липня 2012 року, про що складено відповідний акт приймання-передачі (а.с. 99-102 т.3).
Таким чином, ДП "Укроборонлізинг" є юридичною особою, підпорядкованою та підконтрольною Державному концерну "Укроборонпром", заснованому на майні державної власності, закріпленому за ним на праві господарського відання.
Отже, суд дійшов висновку, що змінився орган управління спірним майном, проте форма власності майна не змінилася і передане майно залишається у власності держави. Передача майна до статутного фонду ДП "Укроборонлізинг" не спричинила за собою зміну його форми власності.
При цьому, статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
За змістом наведеної норми права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.
Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.
Застосування позову про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах.
Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження свого права власності на спірне майно.
Таким чином, позовні вимоги в частині визнання права власності за державою в особі Міністерства оборони України на 7 будівель, розташованих на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: м. Ніжин, вул. Шевченка, 97, задоволенню не підлягають.
За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1378,00грн. покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 22, 33, 49, ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Визнати недійсним дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29 березня 2005 року серія ЯЯЯ №143378, виданий Державному підприємству Міністерства оборони України "Укроборонлізинг".
3. В решті позовних вимог відмовити.
4. Стягнути з Державного підприємства "Укроборонлізинг" (вул. Мельникова, 81/2, м. Київ, 04050, ) на користь Військової прокуратури Чернігівського гарнізону (вул. Шевченка, 57, м. Чернігів) 1378,00грн. судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26 грудня 2016 року.

Головуючий суддя В.В. Моцьор

Судді С.В. Белов

А.С. Сидоренко