ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р.Справа № 922/3482/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_1, м. Дніпро
до Приватного акціонерного товариства "Науково-Дослідний інститут "Техностандарт", м. Харків
про стягнення 93 860,56 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровський національний університет залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Науково-Дослідний інститут "Техностандарт" (відповідач) про стягнення основного боргу в розмірі 60 000,00 грн., 3% річних в розмірі 3 200,56 грн. та інфляційних втрат в розмірі 30 660,00 грн. за договором №25-13/91 - 91.383.13.14 від 04.12.2013 р. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1 407,91 грн.

Представник позивача у судове засідання не з'явився. У минулих судових засідання позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 76), однак в судове засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, витребуваних документів до суду не подав.

Разом з тим, відповідач подав до суду заяву (вх. № 42561 від 12.12.2016 р.), в якій просить суд повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України, посилаючись на те, що ухвалу про порушення провадження у даній справі винесено 18.10.2016 р., однак станом на 12.12.2016 р. відповідач не отримав копію позовної заяви та додані до неї документи за місцезнаходженням відповідача (61003, м. Харків, вул. Короленка, 25).

Розглянувши клопотання відповідача про повернення позивачеві позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суд відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя, який вирішує питання про прийняття позовної заяви, зобов'язаний повернути позовну заяву з підстав неправильного оформлення позовної заяви та доданих до неї документів.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Отже, відповідно до положень ч. 1 ст. 63 ГПК України повернення позовної заяви без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України можливе лише на стадії вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Під час звернення до суду з позовом позивач додав до позовної заяви опис вкладення у цінний лист (а.с. 8), зі змісту якого вбачається надсилання позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві за адресою: вул. Бажанова, 21/23, офіс 13, м. Харків, 61002.

Ухвалу суду про порушення провадження у даній справі від 18.10.2016 р. було надіслано відповідачеві за повідомленою позивачем у позові адресою: вул. Бажанова, 21/23, офіс 13, м. Харків, 61002, яку відповідач отримав, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 66).

Згідно з наданим відповідачем витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 06.09.2016 р. місцезнаходженням відповідача є: вул. Короленка, 25, м. Харків, 61003 (а.с. 29).

У подальшому відповідач також отримав ухвалу суду про відкладення розгляду справи, яка була надіслана за місцезнаходженням відповідача: вул. Короленка, 25, м. Харків, 61003, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 76).

З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для повернення позовної заяви без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України та вважає доводи відповідача необґрунтованими, а клопотання відповідача про повернення позову без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України таким, що не підлягає задоволенню.

Водночас суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 22 ГПК України сторони мають право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом.

Однак відповідач своїми правами, передбаченими ч. 3 ст. 22 ГПК України, не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, свого уповноваженого представника до суду не направив, з матеріалами справи не ознайомився, обґрунтованого письмового відзиву на позов до суду не надіслав.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому за вимогами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Таким чином, зловживання відповідачем процесуальними правами, зокрема, подання ним клопотань про відкладення розгляду справи (а.с. 28, 61, 83) після отримання ухвали суду про порушення провадження у справі та ухвал про відкладення розгляду справи, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права позивача та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Враховуючи те, що судом вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

14.12.2013 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) був укладений договір № 25/13-91 - 91.383.13.14, за умовами п. 1.1. якого відповідач доручає, а позивач приймає на себе виконання робіт (далі - наукова-технічна продукція) на тему: "Приймальні випробування маневрового тепловоза серії ЧМЕ-ЗМ потужністю 970 кВт, спроектованого і модернізованого ПрАТ "НДІ "Техностандарт", з подальшим наданням науково-технічного звіту і протоколу випробувань.

Згідно з п. 1.2. договору наукові, технічні, економічні та інші вимоги до науково-технічної продукції, що становить предмет договору, встановлюються відповідно до Технічного завдання на розробку науково-технічної продукції (Додаток № 2), яке є невід'ємною частиною договору.

За умовами п. 1.3. договору зміст, вартість і строки виконання основних етапів визначаються календарним планом, що становить невід'ємну частину Технічного завдання до даного договору.

Відповідно до п. 1.4. договору приймання і оцінка науково-технічної продукції здійснюється у відповідності до вимог Технічного завдання.

Згідно з п. п. 3.1.-3.2. договору при завершенні робіт позивач подає відповідачу акт здачі-приймання науково-технічної продукції з додатком до нього комплекту документації, передбаченої завданням і умовами договору. Відповідач на протязі 10-ти днів з дня отримання акта здачі-приймання робіт і звітних документів зобов'язаний направити позивачу підписаний акт здачі-приймання науково-технічної продукції чи мотивовану відмову від приймання робіт.

На виконання умов договору позивач виконав обумовлені у договорі роботи на загальну суму 300 000,00 грн. та передав їх відповідачу, що підтверджується підписаним сторонами і скріпленим печатками Актом №1 здачі-приймання виконаних робіт від 30.04.2014 р. (а.с 20-21).

За умовами п. 2.1. договору за виконану науково-технічну продукцію, згідно з цим договором, відповідач перераховує позивачу у відповідності до Протоколу угоди про договірну ціну на науково - технічну продукцію (Додаток № 1), який є невід'ємною частиною договору, оплату в сумі 300 000,00 грн. (триста тисяч гривень), в т.ч. ПДВ (20%) 50 000 ,00 грн. (п'ятдесят тисяч гривень).

Згідно з п. 2.2. договору форма оплати: авансовий платіж та остаточний розрахунок. Оплата виконується в національній валюті України перерахуванням грошових коштів відповідача на поточний рахунок позивача у наступному порядку:

- авансовий платіж в розмірі 50% від загальної вартості робіт по договору в термін до 20.12.2013 р.

- остаточний розрахунок в розмірі 50% від загальної вартості робіт по договору відповідач сплачує на протязі 5 (п'яти) банківських днів після підписання акта здачі-приймання науково-технічної продукції.

Відповідач в порушення умов договору оплатив виконані позивачем роботи частково на загальну суму 240 000,00 грн., що підтверджується наданими позивачем копіями банківських виписок (а.с. 41-44) та Актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.05.2016 р., підписаним сторонами і скріпленим печатками (а.с. 22).

Таким чином судом встановлено, що у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за договором №25-13/91 - 91.383.13.14 від 04.12.2013 р. в розмірі 60 000,00 грн. (300 000,00 грн. - 240 000,00 грн. = 60 000,00 грн.), розмір якої підтверджено відповідачем в Акті звірки взаємних розрахунків станом на 01.05.2016 р., підписаним сторонами і скріпленим печатками (а.с. 22).

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 892 ЦК України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Договір може охоплювати весь цикл проведення наукових досліджень, розроблення та виготовлення зразків або його окремі етапи.

Згідно з ч. 1 ст. 894 ЦК України виконавець зобов'язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми закону і те, що суму заборгованості відповідачем не спростовано і не погашено, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором №25-13/91 - 91.383.13.14 від 04.12.2013 р. в розмірі 60 000,00 грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних в розмірі 3 200,56 грн. за період з 01.12.2014 р. по 09.09.2016 р. та інфляційних втрат в розмірі 30 660,00 грн. за період з 01.12.2014 р. по 31.07.2016 р. (розрахунок, а.с. 6), суд вважає позовні вимоги в цій частині правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 628, 629, 892, 894 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4-3, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволено повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Науково-Дослідний інститут "Техностандарт" (61003, м. Харків, вул. Короленка, 25, , п/р 8458 у ПАТ "ВТБ БАНК", МФО 321767) на користь Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка ОСОБА_1 (49010, м. Дніпро, вул. Лазаряна, 2, , п/р 1363 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) основний борг в розмірі 60 000,00 грн., 3% річних в розмірі 3 200,56 грн., інфляційні втрати в розмірі 30 660,00 грн. та судовий збір в розмірі 1 407,90 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_2