ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа № 921/522/16-г/8

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за № 14/4-1599 від 02.11.2016 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2016 року

у справі № 921/522/16-г/8

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Державного підприємства «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу», м. Кременець Тернопільської області

про стягнення заборгованості в загальній сумі 397 695,59 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 14-127 від 13.05.2014 року

від відповідача: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Тернопільської області із позовом до Державного підприємства «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» про стягнення заборгованості в загальній сумі 397 695,59 грн., з яких 318 726,41 грн.. пеня, 20 638,04 грн. 3% річних та 58 331,14 грн. інфляційні нарахування.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2016 року у справі № 921/522/16-г/8 (суддя Гирила І.М.) позов ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з Державного підприємства «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» на користь ПАТ «Нафтогаз України» 75 120,12 грн.. пені; 20 638,02 грн. - 3% річних; 58 331,14 грн. - інфляційних нарахувань. В задоволенні решти частини позову відмовлено.

Не погоджуючись частково з даним рішенням Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу за № 14/4-1599 від 02.11.2016 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2016 року в частині зменшення пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що суд першої інстанції зменшив розмір нарахованих санкцій з порушенням ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

30.06.2015 р. між ПАТ «Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (продавець) та Державним підприємством «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» (покупець) було укладено договір на купівлю-продаж природного газу №15-839-Н (надалі договір). Згідно умов договору продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ (далі газ), а покупець - прийняти та оплатити газ, на умовах договору (п.1.1 р.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 р.1 договору, газ, що продається за договором використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

Згідно п. 2.1 р. 2 договору, продавець передає покупцеві у період з 01 липня 2015 р. по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 10 000,000 тис. куб. м (десять мільйонів куб. м), у тому числі по місяцях кварталів: липень - 300,0 тис. куб. м, серпень 300,0 тис. куб. м, вересень - 400,0 тис. куб. м, жовтень - 1500,0 тис. куб. м, листопад 2 900,0 тис. куб. м, грудень 4600,0 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за договором (далі плановий обсяг), можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу (пп.2.1.1 п. 2.1 р. 2 договору).

Пунктами 3.3-3.4 р. 3 договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Розділом 11 договору встановлено, що останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 липня 2015 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Згідно п. 10.2 р. 10 договору, усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.

Так, з метою узгодження вартості переданого газу, банківських реквізитів продавця та відповідальності сторін, до даного договору було укладено відповідні додаткові угоди №1 від 15.10.2015 р., №2 від 03.11.2015 р. та №3 від 04.11.2015 р.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач за період з липня місяця 2015 року по грудень місяць 2015 р. (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 6 470,148 тис. м куб. на загальну суму 21 084 249,90 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних повноважними представниками сторін актів приймання-передачі природного газу. Зазначений факт не заперечується сторонами.

Відповідно до п. 6.1 р. 6 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Позивач стверджує, що відповідач, в порушення умов договору свої зобов'язання по оплаті вартості отриманого природного газу за період з липня місяця 2015 р. по грудень місяць 2015 року (включно) виконував неналежним чином та з порушенням передбаченого умовами договору терміну розрахунків. Зокрема, вартість отриманого у липні місяці 2015 р. газу відповідачем оплачена 16.10.2015 р., вартість отриманого у серпні 2015 р. газу 28.10.2015 р., вартість отриманого у вересні місяці 2015 р. газу 27.11.2015 р., вартість отриманого у жовтні місяці 2015 р. газу 27.11.2015 р., вартість отриманого у листопаді місяці 2015 р. газу 23.12.2015 р. та вартість отриманого у грудні місяці 2015 р. газу 28.01.2016 р.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №15-839-Н від 30.06.2015 р., позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь пені в розмірі 318 726,41 грн., нарахованої на підставі п. 7.2 договору. Окрім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано заявлено до стягнення з відповідача 58 331,14 грн. інфляційних нарахувань та 20 638,04 грн. 3% річних.

Позивач наголошує, що основна заборгованість відповідача відсутня. Однак, несвоєчасно проводились розрахунки за поставлений природний газ, чим останній порушив п. 6.1 договору.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно із вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, те що відповідачем було порушено зобов'язання щодо термінів сплати вартості поставленого природного газу, згідно договору, позовні вимоги щодо стягнення з останнього пені, 3% річних та індексу інфляції є підставними.

Судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок розрахунку позовних вимог щодо індексу інфляції та 3% річних та встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано задоволив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 20 638,04 грн. 3% річних (за період з 20.08.2015 року по 27.01.2016 року) та 58 331,14 грн. інфляційні нарахування (за період з 20.08.2015 року по 30.09.2015 року та з 20.10.2015 року по 31.10.2015 року). В цій частині рішення не оскаржується.

Позивач при зверненні до суду першої інстанції просить стягнути з відповідача 318 726,41 грн. пені за період з 20.08.2015 р. по 27.01.2016 р., з яких: 73 557,72 грн. за зобовязаннями липня 2015 р. за період з 20.08.2015 р. по 15.10.2015 р.; 66 625,75 грн. за зобовязаннями серпня 2015 р. за період з 20.09.2015 р. по 27.10.2015 р., 70 041,41 грн. за зобовязаннями вересня 2015 р. за період з 20.10.2015 р. по 26.11.2015 р., 24 145 грн. за зобовязаннями жовтня 2015 р. за період з 20.11.2015 р. по 26.11.2015 р., 17 358,25 грн. за зобовязаннями листопада 2015 р. за період з 20.12.2015 р. по 22.12.2015 р. та 66 998,28 грн. за зобовязаннями грудня 2015 р. за період з 20.01.2016 р. по 27.01.2016 р.

Згідно п. 7.2 р. 7 договору, в редакції на момент укладення договору, чинній до 03.11.2015 р., сторони визначили, що у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу (розділ ХІ Договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1 договору).

У свою чергу, за умовами Розділу ХІ договору, договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 1 липня 2015 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Поряд із цим, додатковою угодою №2 від 03.11.2015 р. до договору на купівлю-продаж природного газу №15-839-Н від 30.06.2015 р., сторони виклали п. 7.2 ст. 7 "відповідальність сторін" в іншій редакції. Зокрема, "у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу".

П. 3 даної додаткової угоди № 2 визначено, що остання набуває чинності з дати її підписання сторонами (тобто - 03.11.2015 р.) та скріплення їх підписів печатками сторін та поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.10.2015 р.

Судом апеляційної інстанції перевірено розрахунок позовних вимог щодо пені та встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, про підставність нарахування позивачем пені на суму в сумі 150 240,24 грн.(за період з 03.11.2015 року по 27.01.2016 року). Пеня в сумі 168 486,17 грн. за період з 20.08.2015 р. по 02.11.2015 р. за зобовязаннями липня-серпня та частини вересня місяця 2015 р. нарахована та заявлена позивачем до стягнення безпідставно.

Разом з тим, відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо ж порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання закріплено в п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України

Статтею 83 ГПК України господарському суду надано право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається зі змісту судового рішення у справі, суд першої інстанції зменшуючи на 50% розмір пені, на підставі повного та об'єктивного розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов'язує можливість зменшення розміру штрафних санкцій.

Так, суд першої інстанції встановив, що: відповідно до умов договору №15-839-Н від 30.06.2015 р. ДП «Кременецьке управління з постачання та реалізації газу» отримувало природний газ від позивача виключно для подальшої реалізації населенню, яке має значну заборгованість за газ; станом на день звернення до суду основна заборгованість відповідача відсутня; розрахунки за поставлений позивачем природний газ на підставі договору №15-839-Н від 30.06.2015 р. проводились відповідно до вимог чинного законодавства, відповідач був позбавлений можливості вплинути на встановлений законодавством порядок розрахунків; позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.

В матеріалах справи знаходиться копія Звіту про фінансові результати ДП «Кременецьке УПРГ» за 2015 р., в якому зазначено збиток за звітний період 442 тис. грн.

Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій, як і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, та враховуючи установлені господарським судом обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для зменшення пені на 50%.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2016 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.10.2016 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Тернопільської області.

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Матущак О.І.