донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.12.2016р. справа №908/2744/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:Не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжагропродукт», м. Запоріжжя
на рішення господарського судуЗапорізької області
від09.11.2016р.
по справі№ 908/2744/16 (суддя Федорова О. В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Хортицькі лінії», м. Запоріжжя
до відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжагропродукт», м. Запоріжжя
простягнення 25 493,17 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хортицькі лінії», м. Запоріжжя (далі «Позивач») звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжагропродукт», м. Запоріжжя (далі «Відповідач») суми основного боргу в розмірі 25 272,69 грн та суми 3% річних у розмірі 220,48 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.11.2016р. у справі № 908/2744/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Хортицькі лінії» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжагропродукт», м. Запоріжжя () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хортицькі лінії», м. Запоріжжя () основний борг в розмірі 25`272,69 грн, 3% річних в сумі 220,48 грн та витрати на оплату судового збору в розмірі 1`378,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 09.11.2016р. у справі № 908/2744/16 та прийняти нове рішення, яким, у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Хортицькі лінії» - відмовити.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду Запорізької області у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що частина вантажу, що була завантажена в транспорт перевізника та доставлена вантажоотримувачу, виявилась такою, що не відповідала якості, при тому, що під час завантаження вся кількість вантажу була належної якості. Однак зазначене, на думку відповідача, не було прийнято судом першої інстанції до уваги, що є підставою для скасування спірного рішення.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

16.12.2016р. до відділу організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Хортицькі лінії» надійшов відзив № 06/12-2016 від 08.12.2016р. на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжагропродукт».

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені у зазначеному вище відзиві, просив рішення господарського суду Запорізької області від 09.11.2016р. у справі № 908/2744/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Відповідача в судове засідання не зявився, проте 16.12.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжагропродукт» до Донецького апеляційного господарського суду надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника Відповідача.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.05.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжагропродукт» (далі «Замовник») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хортицькі лінії» (далі «Перевізник») було укладено договір № ЗАП № 224 перевезення автомобільним транспортом (далі «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 даного договору в порядку, строки та на умовах, встановлених нормами чинного законодавства України та положеннями даного договору, перевізник приймає на себе зобовязання надати замовнику послуги з перевезення (доставки) вантажу (зернові, олійні культури та продукти їх переробки, інші вантажі за домовленістю сторін), далі по тексту вантаж, з подальшою передачею зазначеного вантажу уповноваженій особі, далі за текстом послуги, а замовник зобовязується оплатити перевізнику вартість наданих послуг.

За умовами п.п. 4.1 4.3 договору вартість послуг по кожній транспортній заявці становить суму витрат і суму винагороди перевізника та встановлюється сторонами окремо по кожній з транспортних заявок, виходячи з розрахунку вартості перевезення однієї тони вантажу за узгодженим сторонами у такій транспортній заявці маршруті.

Замовник здійснює оплату послуг за даним договором на підставі наступних документів:

- рахунок-фактура (оригінал);

- товарно-транспортна та видаткова накладна (копія);

- акт виконаних робіт (оригінал).

Оплата послуг здійснюється замовником у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дати підписання сторонами відповідного акту прийому-передачі наданих послуг та отримання замовником від перевізника відповідного рахунку-фактури та оригіналів належним чином оформлених товарно-транспортних накладних, що підтверджують факт належного надання послуг за цим договором.

Згідно з п. 2.3 договору факт прийняття перевізником вантажу в рамках даного договору підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними.

Відповідно до п. 2.4 договору факт належного надання послуг в рамках даного договору підтверджується актами прийму-передачі послуг, що оформлюються по кожній з виконаних транспортних заявок.

Пунктом 5.2.4 договору передбачено право замовника не оплачувати послуги в частині, що припадає на втрачений або пошкоджений вантаж.

Оскільки між сторонами спір виник з приводу перевезення, до спірних правовідносин застосовуються положення Законів України «Про транспортно-експедиторську діяльність», «Про транспорт», «Про автомобільний транспорт», Статуту автомобільного транспорту України та інших нормативних актів, які регулюють питання виконання перевезень вантажів.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про автомобільний транспорт", міжнародні перевезення пасажирів і вантажів - перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону.

Правовідносини, які випливають з Договору міжнародного перевезення вантажу, врегульовані, зокрема, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 зі змінами та доповненнями від 05.07.1978, до якої 10.08.1983 приєднався СРСР (далі-Конвенція), а в подальшому був прийнятий Закон України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу" від 01.08.2006 р.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 р. є обов'язковою для застосування Україною під час перевезення вантажу в сфері міжнародного автомобільного перевезення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" від 29.06.2004 р. чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

З огляду на приписи ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 4 ГПК України положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Відповідно до п. 5 ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 р. Договірні Сторони погодилися не змінювати будь-які з положень цієї Конвенції шляхом спеціальних угод між двома чи декількома Договірними Сторонами, за винятком скасування її застосування до їхніх прикордонних перевезень або дозволу використовувати вантажні накладні, що встановлюють право власності на вантаж при перевезеннях, які виконуються цілком в межах їхніх територій.

У відповідності до п. п. 11, 12 ст.9 Закону України "Про транспортно - експедиторську діяльність", перевезення вантажів супроводжується товарно - транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR); факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення. З огляду на наведене, при перевезенні вантажу від пункту його відправлення (завантаження) до пунтку його призначення (відвантаження) складається єдиний транспортний документ.

За приписами ч.1 ст. 1 Конвенції, вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Відповідно до ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Вантажна митна накладна (CMR) є належним доказом укладення договору перевезення.

Як встановлено місцевим судом, на виконання своїх зобов'язань перед відповідачем, позивачем 07.06.2016р. при забезпеченні перевезення, відповідно до умов договору, було доставлено вантаж одержувачу у пункт призначення, про що зазначено у товарно-транспортній накладній СМР А №240448.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення визначено й ч.1 ст.193 ГК України.

Згідно зі ст. 525 ЦК України та ч.7 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку. коли право такої відмови встановлено договором або законом.

На виконання договору сторонами була оформлена транспортна заявка від 30.05.2016 р. б/н на послуги транспортного перевезення вантажу макухи в біг-бегах по маршруту: с. Високогірне м. Васлуй (Румунія). Сума - 1100 євро, оплата по б/г розрахунку після вивантаження в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день виставлення рахунку.

В заявці сторони узгодили, що загальна вартість послуг розраховується сторонами виходячи з фактичної ваги вантажу, послуги з перевезення якого надаються перевізником замовнику в рамках даної транспортної заявки і фіксується сторонами у відповідному акті прийому-передачі наданих послуг.

Оплата наданих послуг в рамках даної транспортної заявки здійснюється замовником відповідно до положень договору.

Період надання послуг в рамках даної транспортної заявки:

- дата і місце завантаження: 30.05.2016 р. Україна, Запорізька область, с. Високогірне;

- дата і місце доставки (розвантаження) вантажу: Румунія, м. Васлуй.

Вимоги до транспортних засобів: тент, 22 т, завантаження бокове, зняття стійок. Транспортний засіб: DAF АР6606СН/АР6856ХР ОСОБА_5.

Як підтверджується матеріалами справи, На оплату послуг перевезення позивачем був виписаний відповідачу рахунок-фактура №ХЛ-0000271 від 07.06.2016 р. на суму 31100,00 грн. і 07.06.2016 р. сторони підписали акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ХЛ-0000305 від 07.06.2016 р. на суму 31100,00 грн.

Відповідач частково оплатив даний рахунок на суму 5 827,31 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача.

Стосовно оплати решти суми вартості послуг відповідач надіслав позивачу повідомлення про те, що 07.06.2016 р. відповідачем отримано від S.C.NUTRIVA S.R.L. (вантажоотримувач) лист, відповідно до якого із загальної кількості товару в розмірі 22 020 кг, привезеного згідно СМR А № 240448, 2320 кг виявилися такими, що не відповідають якості. Згідно умов контракту №260516 від 26.05.2016 р., укладеного між відповідачем та S.C.NUTRIVA S.R.L., вартість товару складає 434,00 доларів США за тону, тобто загальна кількість неприйнятої покупцем з вини перевізника продукції складає 1006,88 доларів США. На підставі викладеного, керуючись умовами договору перевезення автомобільним транспортом № 224 від 27.05.2016р., відповідач повідомив позивача про те, що в звязку з пошкодженням вантажу під час перевезення з вини позивача, відповідачем не буде оплачено за надані послуги у розмірі 1006,88 доларів США в гривневому еквіваленту по курсу НБУ на день виставлення рахунку.

Так, в порушення положень чинного законодавства та обумовленого у договорі-заявці терміну, відповідачем не було оплачено отриманих від позивача послуг з перевезення вантажу.

Доводи відповідача про те, що товар до його перевезення був у належному стані, а кінцевим споживачем виявлена неякісність частини перевезеного позивачем товару не спростовують підстав позову в даній справі, з яких виникли спірні правовідносини та не приймаються апеляційним судом до уваги.

Як зазначалось раніше, за умовами п. 2.4 договору факт належного надання послуг в рамках даного договору підтверджується відповідними актами прийому-передачі послуг, що оформлюються по кожній з виконаних транспортних заявок.

Матеріали справи містять підписаний відповідачем без зауважень акт здачі прийняття робіт (надання послуг) № ХЛ 0000305, в якому зазначено, що сторони одна до одної претензій щодо виконання робіт (надання послуг) по договору № ЗАП 224 не мають.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Отримавши послуги з перевезення та не сплативши їх вартість в повному обсязі, замовник порушив вимоги договору та вимоги норм чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку правильності розрахунку стягнутої суми 3% річних, апеляційний суд дійшов висновку, що розрахунок позивача є арифметично вірним та таким, що відповідає нормам діючого законодавства.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжагропродукт», м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 09.11.2016р. у справі № 908/2744/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу

1 до справи;

1 ГСЗО;

1 ДАГС.