РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016Справа №910/20222/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ребекс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор»

про стягнення 1 771 000,00 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Хівріч О.В.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ребекс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор», в якому просить суд стягнути з відповідача безпідставно перераховані кошти згідно платіжного доручення № 88 від 23.09.2016 р. в сумі 1 771 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2016 р. порушено провадження у справі № 910/20222/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 12.12.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

12.12.2016 р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивач подав заяву про зміну предмета позову, в якій просить суд визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Ребекс» право власності на грошові кошти в сумі 1 771 000,00 грн., як такі, що помилково перераховані згідно платіжного доручення № 88 від 23.09.2016 р., що містяться на розрахунковому рахунку Товариства з обмеженою відповідністю «Компанія «Галичина Цукор» № 3605 у Публічному акціонерному товаристві «Промінвестбанк»; зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Промінвестбанк» повернути (перерахувати) грошові кошти в сумі 1 771 000,00 грн., які знаходяться на рахунку № 3605, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Промінвестбанк» на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Ребекс» №, відкритий в Публічному акціонерному товаристві «ПУМБ».

Розглянувши у судовому засіданні від 12.12.2016 р. заяву про зміну предмету позову, суд частково відмовив у її прийнятті, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Господарським процесуальним кодексом України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

При цьому, за правилами п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне прийняти заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ребекс» до розгляду та задовольнити в частині зміни предмету позову, у зв'язку з чим даний спір вирішується, виходячи з наступного предмету позову: зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Промінвестбанк» повернути (перерахувати) грошові кошти в сумі 1 771 000,00 грн., які знаходяться на рахунку № 3605, відкритому у Публічному акціонерному товаристві «Промінвестбанк» на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Ребекс» №, відкритий в Публічному акціонерному товаристві «ПУМБ».

В іншій частині заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ребекс» суд відмовляє з огляду на те, що позивачем заявлено нову вимогу та зазначені інші підстави, що не відповідає приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд даної справи відкладався в порядку п.п. 1,2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

20.12.2016 р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва Товариство з обмеженою відповідальністю «Ребекс» подало заяву про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» в межах ціни позову, що становить 1 771 000,00 грн.

В обґрунтування своєї заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Ребекс» посилається на значну ціну позову, а також ймовірністю на думку позивача використання відповідачем даних коштів на погашення заборгованості перед іншими контрагентами, що призведе до неможливості виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Положеннями ст. 67 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу. Про забезпечення позову виноситься ухвала.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 р. заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

За приписами постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 р. умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Згідно з п 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 р. у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Однак, позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про ускладнення та/або неможливість виконання рішення суду у майбутньому, а також доказів вчинення відповідачем або іншими особами фактичних дій, спрямованих на витрачання коштів, що є предметом розгляду у даній справі, в той час як судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, не підтверджених належними доказами.

За таких обставин, суд відмовляє позивачу у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову повністю.

20.12.2016 р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивач подав заяву про зміну предмета позову, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідністю «Компанія «Галичина Цукор» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ребекс» безпідставно перераховані кошти у розмірі 1 771 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 88 від 23.09.2016 р.

Розглянувши у даному судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Ребекс» про зміну предмета позову, подану 20.12.2016 р., суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п.п. 3.11., 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, та враховуючи, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ребекс» не суперечить приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв її до розгляду та задовольнив, у зв'язку з чим даний спір вирішується, виходячи з наступного предмету позову: стягнути з Товариства з обмеженою відповідністю «Компанія «Галичина Цукор» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ребекс» безпідставно перераховані кошти у розмірі 1 771 000,00 грн. згідно платіжного доручення № 88 від 23.09.2016 р.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позов з урахуванням заяви про зміну підстав позову, поданої 20.12.2016 р.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимог суду не виконав.

При цьому суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань адресу та отримані представником відповідача, що підтверджується підписом останнього на поштових повідомленнях.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Тож, приймаючи до уваги, що учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, щодо суду не надходило клопотань про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 21.12.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Платіжним дорученням № 88 від 23.09.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ребекс» перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» грошові кошти на суму 1 771 000,00 грн., у якості оплати за товар, згідно рахунку-фактури №266 від 23.09.2016 р.

Також, в матеріалах справи міститься рахунок-фактура №СФ-0000266 від 23.09.2016 р., виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСТЕРКОРП», за конструктор пластиковий, згідно договору №ДГ-009/П від 15.09.2016 р. на суму 1 771 000,00 грн.

13.10.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ребекс» направило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 1 771 000,00 грн., у зв'язку з відсутністю будь-яких договірних відносин між сторонами та помилковістю переказу.

У відповідь на вищевказану вимогу Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» листом №19/10/2016 від 19.10.2016 р. повідомило позивачу, що між сторонами дійсно відсутні договірні відносини, а кошти в сумі 1 771 000,00 грн. перераховані на рахунок відповідача безпідставно. Однак у зв'язку з арештом рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» в Публічному акціонерному товаристві «Промінвестбанк» відповідач не має можливості повернути помилково перераховані кошти.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» безпідставно утримує грошові кошти, перераховані Товариством з обмеженою відповідальністю «Ребекс» та просить повернути їх в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тобто, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як зазначає позивач та не оспорюється відповідачем, позивач перерахував грошові кошти у розмірі 1 771 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 88 від 23.09.2016 р., копія якого міститься в матеріалах справи.

Однак, як вказує позивач та не заперечується відповідачем, договірні відносини між сторонами відсутні, жодних договорів між позивачем та відповідачем не укладалось. Доказів зворотного суду не надано.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 11, ч.ч. ст. 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач правом надання відзиву не скористався, заявлені до нього не спростував, доказів виконання зобов'язань не надав, обставин щодо об'єктивних причин неможливості його виконання не навів.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи приписи ст.1212 Цивільного кодексу України, а також те, що між сторонами не виникло договірних зобов'язань, суд приходить до висновку, що відповідач утримує грошові кошти у розмірі 1 771 000,00 грн. перерахованих йому Товариством з обмеженою відповідальністю «Ребекс» безпідставно і має їх повернути на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.

Вищезазначена позиція знайшла своє відображення, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 20.01.2016 р. у справі № 910/16888/15 та №904/1081/15 від 24.11.2015 р.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оскільки наявними у справі документами підтверджується перерахування Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» грошових коштів у розмірі 1 771 000,00 грн., враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо повернення зазначених коштів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення з відповідача безпідставно одержаних коштів у розмірі 1 771 000,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ребекс» задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Галичина Цукор» (01004, м. Київ, вул. Басейна, буд.7 В, ідентифікаційний код 34981361), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ребекс» (54017, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Чкалова, буд.30 А, ідентифікаційний код 40605492) безпідставно одержані кошти у розмірі 1 771 000,00 (один мільйон сімсот сімдесят одна тисяча грн. 00 коп.) грн. та 26 565,00 (двадцять шість тисяч п'ятсот шістдесят п'ять грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 22.12.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.