ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа № 920/911/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Пушай В.І.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився.

відповідача - ОСОБА_1, довіреність №18-49/1648 від 28.12.2015 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне наукового - виробниче об'єднання" (вх. № 3171 С/3-12) на рішення господарського суду Сумської області від 27 жовтня 2016 року по справі №920/911/16

за позовом Сумського міського центру зайнятості, м. Суми,

до Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне наукового - виробниче об'єднання", м. Суми,

про стягнення 19501,14 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 27.10.2016 року по справі №920/911/16 (суддя Жерьобкіна Є.А.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне наукового - виробниче об'єднання" на користь Сумського міського центру зайнятості 19501,14 грн. заборгованості, 1378,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне наукового - виробниче об'єднання" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 27.10.2016 року по справі № 920/911/16 та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Сумський міський центр зайнятості свого представника в судове засідання 20.12.2016 року не направив, у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення залишити без змін, як таке що прийнято у відповідності до норм матеріального права, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення. Просить розглядати справу без участі представника позивача, за наявними у справі матеріалами.

За висновками суду апеляційної інстанції, незважаючи на те, що позивач свого представника у дане судове засідання не направив, у відповідності до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними у ній документами, неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено в ході апеляційного розгляду справи, з метою пошуку роботи ОСОБА_2 звернувся до Сумського міського центру зайнятості.

Проте, позивачем під час реєстрації вказаної особи встановлено, що він в період попереднього перебування на обліку в центрі зайнятості - з 02.10.2009 року по 26.09.2010 року перебував в трудових відносинах з відповідачем.

18.07.2016 року Сумський міський центр зайнятості направив на адресу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне наукового - виробниче об'єднання" лист за вих. № 07/1736, з проханням сплатити на підставі пункту 4 статті 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» суму виплаченого ОСОБА_3 допомоги по безробіттю за період з 02.10.2009 року по 26.09.2010 року в розмірі 19501,14 грн.

Враховуючи, що відповідач не сплатив позивачу суму заборгованість у розмірі 19501,14 грн., позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів не погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Преамбулою Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

За приписами частини 1 статті 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи.

Згідно із положенням пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», застрахована особа це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

У абзац 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено такий вид забезпечення, як допомога по безробіттю.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про зайнятіст населення" безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Процедура реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, визначено Порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних , який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року № 219 (чинна в момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок).

Пунктом 12 Порядку передбачено, що для одержання статусу безробітного громадянин особисто подає у день, що настає після закінчення встановленого строку для пошуку підходящої роботи, до центру зайнятості заяву із зазначенням у ній інформації про те, що він не займається видами діяльності, що визначені частиною третьою статті 1 Закону України "Про зайнятість населення", і не отримує пенсію на пільгових умовах, а також копію довідки про його ідентифікаційний номер.

Як свідчать матеріали справи, наказом адміністрації ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство "Сумське машинобудівне наукового - виробниче об'єднання") від 01.09.2009 року за № 6825/ок у зв'язку зі скороченням штату працівників за пунктом 1 статті 40 КЗпП України звільнено з роботи ОСОБА_2, який працював обрубником 1-го розряду цеху № 1 ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе».

28.09.2009 року ОСОБА_2 звернувся до Сумського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю.

Наказами Сумського міського центру зайнятості від 28.09.2009 року ОСОБА_2 було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю.

З 28.09.2009 року по 01.10.2009 року відкладено виплату допомоги по безробіттю (наказ від 28.09.2009 року №НТ090928).

З 02.10.2009 року розпочато (поновлено) виплату ОСОБА_2 допомоги по безробіттю.

27.09.2010 року центром зайнятості припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв'язку з закінченням строку виплати відповідно до підпункту « 12» пункту 1 статті 31 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», та з 26.10.2010 ОСОБА_2 було знято з обліку у зв'язку з відмовою безробітного від двох пропозицій підходящої роботи.

Таким чином, з 28.09.2009 року по 26.10.2010 рік ОСОБА_2 знаходився на обліку у державній службі зайнятості, та отримав за період з 02.10.2010 року по 27.09.2010 допомогу по безробіттю в загальному розмірі 19501,14 грн.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

В матеріалах справи наявне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.12.2010 року у цивільній справі № 2-1308/2010, за яким поновлено ОСОБА_2 на роботі по спеціальності обрубник першого розряду ливарного цеху №1 ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе».

Судом прийнято до уваги, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості, що оскарження рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.12.2010 року у цивільній справі № 2-1308/2010 до вищестоящої судової інстанції.

Відповідач доказів не чинності рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.12.2010 року у цивільній справі № 2-1308/2010 до матеріалів справи не надав.

Наказом ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» від 29.12.2010 року за №9584/ок ОСОБА_2 був поновлений на роботі за спеціальністю обрубник першого розряду ливарного цеху №1 ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе».

Згідно із вимогами частини 4 статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням

суду (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» до роботодавців, зокрема належать: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у т.ч. філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Таким чином, саме ВАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» є роботодавцем ОСОБА_3, в розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Як свідчить довідка Сумського міського центру зайнятості від 14.07.2016 року за підписом директора та головного бухгалтера, яка видана ОСОБА_3 (належним чином засвідчена копія якої долучена до матеріалів справи), допомога по безробіттю за період з 02.10.2009 року по 26.09.2010 року становить 19501,14 грн.

Факт наявності заборгованості у розмірі 19501,14 грн. підтверджується матеріалами даної справи.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 10.10.2016 року від представника відповідача надійшла заява, в якій останній просив суд, застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог про стягнення 19501,14 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість застосування позовної давності до позовних вимог ВАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе».

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

У ЦК України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Відповідно до пункту 1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України, - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Юридична конструкція статті 261 ЦК України включає загальне правило обчислення початку перебігу позовної давності, за якою перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Формулювання загального правила (частина 1 статті 261 ЦК України) щодо початкового моменту перебігу позовної давності здійснено законодавцем за допомогою субєктивного критерію, тобто повязане з моментом, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права.

При цьому, вимоги частини 1 статті 261 ЦК України, що повязують початок перебігу позовної давності з можливістю особи знати про порушення права, застосовується і до вимог юридичних осіб.

Виходячи з наданих позивачем доказів, зазначені у позовній заяві виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_2 здійснені в період з 02.10.2009 року по 26.09.2010 року.

На виконання рішення Ковпаківського районного суду від 03.12.2010 року по справі №2-1308/2010, наказом ВАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе» від 29.12.2010 року №9584/ок ОСОБА_2 було поновлено на роботі за спеціальністю обрубника, зайнятого обробкою лиття наждаком та ручним способом (пнемоінструментом) першого розряду ливарного цеху №1 ВАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе»

Отже, право вимагати з відповідача сум страхових коштів та вартості соціальних послуг, наданих безробітному ОСОБА_2, виникло у позивача з 30.12.2010 року, тобто на наступний день, що слідує після видання ВАТ «Сумське НВО ім. М.В.Фрунзе» наказу №9584/ок від 29.12.2010 року про поновлення на роботі ОСОБА_3

Статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки, отже строк позовної давності відповідно сплив 30.12.2013 року. Позов подано 16.09.2016 року, тобто після спливу строку позовної давності. Належних та допустимих доказів, поважності причин пропуску строку позивач не надав.

Відповідно до статті 268 ЦК України спірні вимоги не віднесені до таких, на які позовна давність не поширюється.

Посилання позивача на те що відповідно до частини 4 статті 38 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" строк позовної давності в разі стягнення штрафних санкцій передбачених Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Законом України "Про зайнятість населення", адміністративних штрафів, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується, не може бути враховане, оскільки, предметом позову по даній справі є стягнення грошових коштів, які були виплачені як допомога по безробіттю, а не заборгованості чи санкції передбачені статтею 38 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Крім того, зазначена норма закону у наведеній позивачем редакції набрала чинності 18.05.2011 року. Попередня редакція частини 4 статті 38 зазначеного закону передбачала незастосування строку давності лише в разі стягнення штрафних санкцій.

Зі змісту частини 3 статті 5 ЦК України вбачається, що новий акт цивільного законодавства застосовується лише до тих прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності, однак новий акт не застосовується до вже існуючих правовідносин (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 04.12.2013 року у справі N 6-132цс13). Зазначена правова позиція Верховного суду України доведена судам для керування в роботі листом Верховного Суду від 01.02.2014 року «Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 року».

Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" щодо посилення платіжної дисципліни страхувальників та використання страхових коштів» від 18.05.2011 року взагалі не містить положення щодо поширення дії норм нового Закону на відносини, що не були врегульовані до його прийняття.

Таким чином, відсутні підстави для застосування до спірних відносин положень частини 4 статті 38 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" в редакції чинній з 18.05.2011 року.

Згідно частиною 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заява про застосування позовної давності може виходити лише від позивача, відповідача, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

З врахуванням клопотання відповідача про застосування судом позовної давності, беручи до уваги, що матеріалами справи підтверджено пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, причини пропуску позовної давності під час розгляду справи в суді позивачем документально не обґрунтовані, клопотання про його поновлення не заявлялось (частина 5 статті 267 Цивільного кодексу України), колегія суддів відмовляє в задоволенні позову Сумського міського центру зайнятості про стягнення 19501,14 грн. у звязку з пропуском строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВГСУ від 30.07.2013 року по справі № 917/54/13-г.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Сумської області від 27.10.2016 року по справі №920/911/16 прийняте при не належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим наявні підстави для його скасування, та відповідно - задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне наукового - виробниче об'єднання".

Керуючись статтями 22, 85, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне наукового - виробниче об'єднання" задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 27.10.2016 року по справі №920/911/16 скасувати та прийняти нове рішення.

В позові відмовити за спливом позовної давності.

Стягнути з Сумського міського центру зайнятості (вул. С. Бандери, 45, м. Суми, 4009, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне наукового - виробниче об'єднання" (вул. Горького, 58, м. Суми, 40004, ) 1515,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Пушай В.І.