РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2016Справа №910/22195/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»
доПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»
простягнення 3289 грн. 77 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.12.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення 3289 грн. 77 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не виконав обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, у зв'язку із завданням шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, водієм транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/4629918, та право вимоги за якою перейшло до позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2016 порушено провадження у справі № 910/22195/16, розгляд справи призначено на 23.12.2016.

14.12.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшли документи на запит суду, які суд долучив до матеріалів справи.

22.12.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку зі сплатою відповідачем заборгованості.

23.12.2016 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 2789 грн. 77 коп. (у зв'язку зі сплатою вказаної суми грошових коштів позивачу 16.12.2016) та про відмову у задоволенні позову в іншій частині позовних вимог (500 грн. 00 коп.). При цьому, у вказаному клопотання відповідач просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Представник позивача у судове засідання 23.12.2016 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 300.

Представник відповідача у судове засідання 23.12.2016 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 991.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань сторін про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 23.12.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 81233046, виданої БО ДТП на території Голосіївського району Державтоінспекції МВС, та постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 23.12.2014 у справі № 752/20911/14-п, встановлено, що 03.12.2014 ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Volkswagen, державний номер НОМЕР_2, порушив п.п. 13.1., 2.10 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

25.06.2014 між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» (страхувальник, вигодонабувач) укладено Договір страхування № 250593340.1 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника (вигодонабувача), пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом Volkswagen, державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до п. 5 Договору добровільного страхування № 250593340.1 від 25.06.2014 строк його дії встановлено з 26.06.2014 по 25.06.2015.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У відповідності до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до рахунку № -1 від 11.12.2014, виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе», вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, становить 6799 грн. 38 коп.

Судом встановлено, що роботи, наведені у рахунку рахунку № -1 від 11.12.2014, знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з тими пошкодженнями автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, які зазначені у первинній Довідці Управління державтоінспекції ГУМВС України в м. Києві МВС України, складеної за обставинами ДТП, та акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 03.12.2014, складеним аварійним комісаром ТОВ «ОСОБА_2 Україна».

Згідно зі страховим актом № 124143 від 26.01.2015, складеним Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на підставі рахунку № -1 від 11.12.2014, розмір страхового відшкодування за Договором добровільного страхування № 250593340.1 від 25.06.2014 становить 3289 грн. 77 коп. (за вирахуванням франшизи у розмірі 2376 грн. 38 коп. (п. 2 договору) та ПДВ у розмірі 1133 грн. 23 коп. (у зв'язку із здійсненням виплати страхового відшкодування на користь страхувальника за договором добровільного страхування)), на підставі якого, розпорядження № 124143 від 26.01.2015 та заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування від 24.12.2014, позивачем 12.02.2015 було виплачено страхове відшкодування у розмірі 3289 грн. 77 коп. за Договором добровільного страхування № 250593340.1 від 25.06.2014 на користь страхувальника за вказаним договором - Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія», що підтверджується платіжним дорученням № 722 від 12.02.2015 на суму 3289 грн. 77 коп., копія якого долучена позивачем до матеріалів справи.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/4629918 із встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50000 грн 00 коп., франшизи - 500 грн. 00 коп. (відповідно до Полісу АС/4629918 (копія долучена відповідачем до матеріалів справи через канцелярію суду 23.12.2016) та відповідно до Інформації з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, надісланої МТСБУ на виконання вимог ухвали суду від 05.12.2016).

Судом встановлено, що 19.07.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом АС/4629918 (заява на виплату страхового відшкодування вих. № 08690 від 19.07.2016) у сумі 3289 грн. 77 коп., яка була отримана відповідачем 21.07.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 747 (копія долучена позивачем до позовної заяви).

Однак, станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду відповідач страхове відшкодування за Полісом АС/4629918 позивачу не сплатив.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування № 250593340.1 від 25.06.2014, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/4629918, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_2, власнику транспортного засобу Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи за Полісом АС/4629918).

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Норма ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов'язку щодо проведення такої оцінки саме суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15.

Суд дійшов висновку, що проведення оцінки завданої шкоди суб'єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнту фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).

Відповідно до пункту 7.38 вказаної Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, вбачається, що рік випуску автомобіля - 2014, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував строки, встановлені у п. 7.38 Методики.

Судом також враховано, що у пункті 7.39 вищезазначеної Методики наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, однак доказів щодо існування вказаних обставин відповідачем суду надано не було.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази наявності у автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, коефіцієнта фізичного зносу, який має враховуватись при визначенні вартості відновлювального ремонту, у зв'язку з чим суд приймає у якості належного та допустимого доказу вартості відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, саме рахунок № -1 від 11.12.2014, виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Лепсе», та відповідно до якого вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 6799 грн. 38 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 1133 грн. 23 коп., з урахуванням встановлення судом причинного зв'язку між тими роботами, що зазначені у вказаному рахунку, та пошкодженнями автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, які вказані у первинній Довідці Управління державтоінспекції ГУМВС України в м. Києві МВС України, складеній за обставинами ДТП, та акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 03.12.2014, складеним аварійним комісаром ТОВ «ОСОБА_2 Україна».

Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача суми вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу на підставі вказаного рахунку № -1 від 11.12.2014, який підтверджує вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, з урахуванням відсутності доказів наявності коефіцієнта фізичного зносу вказаного транспортного засобу, та в межах здійсненого позивачем страхового відшкодування за Договором добровільного страхування № 250593340.1 від 25.06.2014.

При цьому, відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Як встановлено судом, сума оціненої шкоди (вартість відновлювального ремонту), завданої власнику автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, була зменшена позивачем на суму ПДВ та виплачена на користь страхувальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія» без ПДВ (відповідно до рахунку № -1 від 11.12.2014 вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, становить 5666 грн. 15 коп., крім того ПДВ 20% - 1133 грн. 23 коп., всього з ПДВ - 6799 грн. 38 коп.), що зазначено у страховому акті № 124143 від 26.01.2015, складеному позивачем, та підтверджується платіжним дорученням № 722 від 12.02.2015, в якому зазначено, що страхове відшкодування сплачується без ПДВ.

Таким чином, враховуючи, що страхове відшкодування було виплачено потерпілій особі без ПДВ, підстави для зменшення розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача, на суму податку на додану вартість відсутні.

При цьому, доказів проведеного ремонту автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1, зокрема, акту виконаних робіт, позивачем суду не надано.

Згідно з пунктом 12.1. статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Як встановлено судом, розмір франшизи за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/4629918 становить 500 грн. 00 коп., а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 50000 грн. 00 коп.

Таким чином, з урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/4629918 у межах фактично здійснених ним витрат (сума страхового відшкодування за договором добровільного страхування - 3289 грн. 77 коп.) та в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Volkswagen, державний номер НОМЕР_1 (6799 грн. 38 коп.), враховуючи положення п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та беручи до уваги розмір франшизи за Полісом АС/4629918 у сумі 500 грн. 00 коп., суд дійшов висновку, що відповідач (Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна») повинен відшкодувати позивачу (Приватному акціонерному товариству «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна») страхове відшкодування за Полісом АС/4629918 у розмірі 2789 грн. 77 коп. (3289 грн. 77 коп. - «мінус» 500 грн. 00 коп.).

Судом встановлено, що 16.12.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 2789 грн. 77 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 0055291 від 16.12.2016 на суму 2789 грн. 77 коп. (призначення платежу - сплата страхового відшкодування за АС/4629918).

Відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Відповідно до п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Таким чином, оскільки відповідач сплатив позивачу суму страхового відшкодування за Полісом АС/4629918 у розмірі 2789 грн. 77 коп. після звернення позивача з даним позовом до суду (позивач звернувся до суду 02.12.2016 - відповідно до вхідного реєстраційного штампу суду на позовній заяві, а відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 2789 грн. 77 коп. 16.12.2016 - відповідно до платіжного доручення № 0055291 від 16.12.2016), суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення 2789 грн. 77 коп.

При цьому, суд зазначає, що сторонами були подані клопотання про припинення провадження у справі. Однак, суд зазначає, що статтею 80 Господарського процесуального кодексу України не передбачено такої підстави для припинення провадження у справі як подане стороною клопотання про припинення провадження у справі. Водночас, суд самостійно встановлює наявність підстав, визначених у ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, для припинення провадження у справі.

Таким чином, провадження у справі підлягає припиненню лише в частині позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» грошових коштів у розмірі 2789 грн. 77 коп., які були сплачені відповідачем після порушення провадження у справі.

В іншій частині позовних вимог будь-яких клопотань про зменшення позовних вимог позивачем подано не було, у зв'язку з чим суд здійснює розгляд справи щодо всіх позовних вимог, які були заявлені у позовній заяві.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 500 грн. 00 коп., суд вважає вказані вимоги позивача необгрунтованими, оскільки, як встановлено судом, 500 грн. 00 коп. є франшизою за Полісом АС/4629918, та не підлягає відшкодуванню відповідачем (відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи).

За таких обставин, суд відмовляє Приватному акціонерному товариству «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» у задоволенні позову в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» грошових коштів у розмірі 500 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Враховуючи викладене та беручи до уваги клопотання позивача про повернення судового збору, викладене у заяві про припинення провадження у справі, суд дійшов висновку повернути позивачу судовий збір у розмірі 1168 грн. 56 коп. (в частині позовних вимог, щодо яких припинено провадження у справі).

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 209 грн. 44 коп. покладається на позивача (в частині позовних вимог, в задоволення яких судом відмовлено).

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» грошових коштів у розмірі 2789 грн. 77 коп.

2. В іншій частині позову відмовити.

3. Повернути Приватному акціонерному товариству «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33; ідентифікаційний код: 16285602) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1168 (одна тисяча сто шістдесят вісім) грн. 56 коп., сплачений за платіжним дорученням № 7999 від 24.11.2016.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 28.12.2016

Суддя І.М. Отрош