ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.12.2016 Справа № 905/2979/16

Господарський суд Донецької області у складі судді ОгороднікД.М., розглянувши матеріали

за позовом Дочірнього підприємства «Хімік» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ»
до за участю третьої без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Торезський карєр» Публічного акціонерного товариства «Концерн - Стирол»
простягнення 148541,87грн.
представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: ОСОБА_2 - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Дочірнього підприємства «Хімік» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торезський карєр» про стягнення основного боргу у розмірі 84929,60грн. та штрафу у розмірі 63612,27грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору поставки №332/13 від 19.03.2013 в частині своєчасної поставки товару у звязку з чим позивач вимагає повернення сплаченої суми попередньої оплати.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: договору поставки №332/13 від 19.03.2013, додаткових угод до договору, рахунку №255 від 03.07.2014, платіжного доручення №00007434 від 09.07.2014, видаткових накладних №1072 та №1073 від 24.07.2014, товарно транспортних накладних від 24.07.2014, договору відступлення права вимоги (цесії) №УТ 14/09/16 від 14.09.2016, повідомлення про відступлення права вимоги.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.11.2016 до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Концерн Стирол».

Позивачем надані додаткові пояснення, в яких зазначено про технічну описку в резолютивній частині позовної заяви, оскільки зазначено про стягнення штрафу юридичну особу, яка не є відповідачем по справі. За таких обставин, позивач просить прийняті ці пояснення та врахувати вказану описку та вважати вірною прохальну частину позовної заяви про стягнення саме з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торезський карєр» основного боргу у розмірі 84929,60грн. та штрафу у розмірі 63612,27грн.

Відповідач явку своїх представників не забезпечив, вимог суду не виконав, відзив на позов не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи.

Місцезнаходженням відповідача є: 86607, м.Донецьк, вул.Зайцева, буд.148, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, в тому числі витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Господарський суд Донецької області, з метою своєчасного повідомлення відповідача про порушення провадження по справі, направив на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб субєктів підприємницької діяльності, відповідну ухвалу. Так, начальник відділу документального забезпечення та контролю (канцелярія) господарського суду Донецької області ОСОБА_3, помічник судді Сальнікова Г.А., помічник судді Паюнова Н.А. склали акт, відповідно, про неможливість направлення кореспонденції за адресою відповідача: 86607, м.Донецьк, вул.Зайцева, буд.148. Складання акту мотивовано листом Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта від 24.06.2016 № 7-14- 286 про припинення приймання поштових відправлень на /з територію (ї) Донецької та Луганської областей, у т.ч. м.Донецьк.

Відтак, на офіційному веб-порталі Судова влада України (dn.arbitr.gov.ua), у розділі Новини та події суду були розміщені оголошення про дату та час судових засідань по справі №905/2979/16.

В порядку Закону України Про доступ до судових рішень, ухвала про порушення провадження у справі та ухвали про відкладання розгляду справи були розміщені на офіційному сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, господарським судом вжито всіх можливих та залежних від суду заходів для повідомлення відповідача про наявність порушеної справи № 905/2979/16 та призначених до розгляду судових засідань ( про день, місце та час кожного судового засідання).

У відповідності до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.42,43 Господарського процесуального кодексу України, ст.33 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Третя особа підтримала правову позицію позивача, викладену у позовній заяві у повному обсягу.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України.

Розглянувши подані позивачем та третьою особою документи і матеріали, заслухавши правову позицію позивача та третьої особи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

19.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торезський карєр» (Постачальник, відповідач) та Публічним акціонерним товариством «Концерн Стирол» (Покупець, третя особа), підписаний договір на поставку продукції №332/13 (далі - Договір), відповідно до умов якого Постачальник зобовязується поставити у власність Покупця щебінкову продукцію в асортименті, кількості та по ціні, узгодженими сторонами в заявках та відображених у виставлених Постачальником рахунків на оплату(п.1.1. Договору).

Між сторонами підписані додаткові угоди до договору №1 та №2, умовами яких змінено п.2.4. Договору.

Згідно з п.2.1. Договору Покупець оплачує кожну партію товару на умовах 100% передоплати. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця (п.2.2. Договору).

Відповідно до п.3.3. Договору право власності на поставлену партію товару переходить від Постачальника до Покупця з моменту передачі товару за накладною. Доставка товару здійснюється на умовах СРТ м.Горлівка (у відповідності до ІНКОТЕРМС - 2010). Строк поставки товару складає 50 днів з дати здійснення передоплати (п.п. 3.4., 3.5. Договору).

Пунктом 3.8. Договору передбачено, що датою передачі товару Покупцю вважається дата, вказана в акті приймання передачі товару в накладних або товарно - транспортних накладних, підписаних сторонами.

Договір вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2014, проте у будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п. 7.1 Договору).

Належними чином засвідчена копія договору підписана сторонами та наявна в матеріалах справи.

На підтвердження виконання умов договору, позивачем до матеріалів справи надано копію рахунку №255 від 03.07.2014, виставленого відповідачем третій особі за товар на суму 93564,00грн.

Третя особа платіжним дорученням від 09.07.2014 №00007434 здійснила попередню оплату вартості товару на суму 93564,00 грн.

Отже, відповідач повинен був здійснити поставку товару до 28.08.2014 (п.3.5 Договору).

Проте, відповідачем в порушення умов Договору поставлено третій особі товар не у повному обсягу, а саме відповідно до видаткових накладних від 24.07.2014 №1072 на суму 4405,31грн. та №1073 на суму 4229,09грн., на загальну суму 8634,40грн. Також поставка товару підтверджується товарно транспортними накладними від 24.07.2014, які наявні в матеріалах справи.

Отже, відповідач не здійснив поставку товару третій особі по договору №332/13 від 19.03.2013 на суму 84929,60грн.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою містить елементи договору поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму п.1. ст. 655 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтями 611, 612 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Отже, з урахуванням вищевикладених обставин справи, згідно з вказаними нормами закону у третьої особи виникає альтернативне право вимагати передання оплаченого товару або вимагати повернення суми попередньої оплати, що в свою чергу породжує альтернативні обов'язки у відповідача.

Статті 670 та 693 Цивільного кодексу України як спеціальні норми закону не встановлюють строку виконання грошового зобов'язання по поверненню передоплати за товар у правовідносинах купівлі-продажу (поставки).

Вказаними нормами Цивільного кодексу України передбачається можливість виникнення обов'язку постачальника повернути попередню оплату, але тільки за наявності факту порушення ним строку поставки товару та пред'явлення покупцем вимоги постачальнику повернути сплачені кошти.

Оскільки, відповідач у передбачені договором строки, поставку товару не здійснив, то у третій особи виникає альтернативне право вимагати від відповідача або виконання обовязку щодо поставки товару або вимагати повернення попередньої оплати здійсненої третьою особою.

Третя особа 10.06.2016 звернулася з претензією до відповідача з вимогою про повернення передоплати по договору у розмірі 84929,60грн. протягом семи календарних днів з дати отримання останньої. Вказана претензія направлена на адресу одного із засновників відповідача - ОСОБА_4 на адресу відповідача: м.Донецьк, вул.Зайцева,148 курєрскою службою Grandex». З пояснень позивача надіслання на адресу засновника підприємства претензії було обумовлено складністю з доставкою листів підприємству відповідача. З урахуванням того, що, як зазначалось вище, листом Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта від 24.06.2016 № 7-14- 286 повідомлено про припинення приймання поштових відправлень на /з територію (ї) Донецької та Луганської областей, у т.ч. м.Донецьк, то суд приймає доказ про надіслання претензії на адресу відповідача, як належний та допустимий доказ звернення позивача з вимогою до відповідача про повернення попередньої оплати.

Вказана претензія направлена на адресу відповідача рекомендованим листом, докази чого містяться в матеріалах справи. Проте залишена відповідачем без відповіді та виконання.

За таких обставин, третя особа звернувшись до відповідача з вимогою повернути попередню оплату фактично відмовилась від прийняття від відповідача зобовязання з поставки товару.

14.09.2016 між Публічним акціонерним товариством «Концерн Стирол» (первісний кредитор, цедент, третя особа) та Дочірнім підприємством «Хімік» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» (новий кредитор, цесіонарій, позивач ) підписаний договір про відступлення права вимоги (цесії) №УТ 14/09/16 (далі Договір-2).

Пунктом 1.1 Договору-2 визначено, що первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги за договором №332/13 від 19.03.2013 (основний договір), що укладений між первісним кредитором та ТОВ «Торезький кар'єр» (надалі-боржник). Згода боржника на відступлення права вимоги кредитором новому кредитору не потрібна.

Відповідно до п.1.2. Договору-2 сума відступленого основного боргу згідно з п.1.1. Договору-2 до боржника складає 84659,97грн., за послуги по договору поставки.

Згідно з п.2.1. Договору 2 первісний кредитор (цедент) в строк не пізніше пяти робочих днів з моменту підписання Договору-2 зобовязується передати новому кредитору (цесіонарію) належним чином завірені копії всіх документів, що засвідчують відступлену вимогу. Зобовязання з повідомлення боржника про здійснене відступлення несе певісний кредитор (п.2.2. Договору-2).

Відповідно до п.6.1. Договору 2 останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Належним чином засвідчена копія Договору 2 підписана позивачем та третьою особою, скріплена печатками їх підприємств та наявна в матеріалах справи.

Згідно з ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за право чином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 Цивільного кодексу України).

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. (ст. 516 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, судом встановлено, що в результаті укладення договору про відступлення права вимоги, до позивача перейшло право вимоги повернення попередньої оплати від відповідача по договору №332/13 від 19.03.2013 у розмірі 84929,60грн.

Крім того, судом встановлено, що договір №332/13 від 19.03.2013 був укладений у простій письмовій формі, договір про відступлення права вимоги також був укладений у простій письмовій формі, що відповідає нормам чинного законодавства.

В матеріалах справи міститься повідомлення про відступлення права вимоги, адресоване третьою особою 11.09.2016 відповідачу на адресу його реєстрації, а саме м.Донецьк, вул.Зайцева,148 курєрскою службою Grandex». У вказаному повідомленні третя особа повідомляє відповідача, що право вимоги грошових коштів по договору №332/13 від 19.03.2013 у розмірі 8465397грн. відступлено по договору про відступлення права вимоги №УТ 14/09/16 від 14.09.2016 позивачу ДП «Хімік» ПАТ «АЗОТ». З підписанням вказаного договору третя особа передало відповідно до акту приймання передачі від 14.09.2016 до договору про відступку права вимоги новому кредитору позивачу. Разом з повідомленням про відступлення права вимоги відповідачу направлені копії договору №332/13 від 19.03.2013 та договору про відступлення права вимоги №УТ 14/09/16 від 14.09.2016.

За таких обставин, відповідач повідомлений про зміну кредитора належним чином. Заперечень щодо вимог до нового кредитора, боржником не висунуто.

Ст. 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідач суму попередньої оплати у розмірі 84929,60 грн. а ні позивачу а ні третій особі не повернув, належних доказів на спростування доводів позивача не надав, а матеріали справи останніх не містять.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 84929,60 грн. підлягають задоволенню у повному обсягу.

Відповідно до п.7.2. Договору у випадку порушення постачальником строків поставки товару по діючому договору, Продавець зобовязаний виплатити покупцю щтраф у розмірі 0,1 % від вартості не переданого у строк товару, за кожний день прострочення.

У звязку з простроченням строку поставки товару позивач нараховує відповідачу штраф на суму 84929,60грн. за період з 28.08.2014 по 14.09.2016 у розмірі 63612,27грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом э неустойка, що обчислюэтьсяу выдсотках выд суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Вирішуючи вимоги позивача про стягнення штрафу, суд виходить з того, що відповідно до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а також з того, що надіславши претензію на адресу відповідача 10.06.2016 про повернення попередньої оплати, третя особа визначила своє право вимоги саме попередньої оплати. Тобто, з 10.06.2016 третя особа, як первісний кредитор відмовилась від права вимагати від відповідача поставити товар, про що повідомила останнього у претензії. Разом з тим, третя особа як покупець мала право вимагати поставки товару з дати поставки, передбаченої договором по 09.06.2016. Отже, у звязку з тим, що станом на момент підписання договору цесії у первісного кредитора було право вимоги штрафних санкцій за порушення строків поставки товару, погоджених у договорі, за період з дати невиконання відповідачем зобовязання з поставки по 09.06.2016, але не більше ніж на 6 місяців, то відповідне право перейшло й до позивача як нового кредитора.

За таких обстави, суд приходить до висновку, що штрафні санкцій підлягають стягненню з відповідача за період 29.08.2014 по 28.02.2015. За разрахунком суду, розмір штрафу становить 15627,05 грн. (84929,60*184*0,1%), який і підлягає стягненню в судовому порядку.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торезський карєр»(86607, м.Донецьк, вул.Зайцева, буд.148, з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Дочірнього підприємства «Хімік» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» (18014, м.Черкаси, вул.Першотравнева, 72, ) попередню оплату у розмірі 84929(вісімдесят чотири тисячі девятсот двадцять девять)грн. 60коп., штраф у розмірі 15627 (пятнадцять тисяч шістсот двадцять сім)грн. 05коп. та судовий збір у розмірі 1545 (одна тисяча пятсот сорок пять)грн. 58коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Дата складення повного рішення 20.12.2016.

Суддя Д.М. Огороднік