ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 грудня 2016 р. Справа № 902/743/16

Господарський суд Вінницької області у складі колегії суддів:

головуючого судді Тварковського А.А.,

судів: ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю:

секретаря судового засідання Мовчан Г.М.,

позивача: ОСОБА_3, довіреність №14-07/16 від 14.07.2016р., паспорт серії АА № 706303, виданий Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області 26.02.1998р.;

ОСОБА_4, довіреність №14-07/16 від 14.07.2016р., посвідчення адвоката №35 від 17.06.2015р.;

відповідача: ОСОБА_5, паспорт серії АА №658011, виданий Козятинським РВ УМВС України у Вінницькій області 23.10.1997р.;

інших: ОСОБА_6, паспорт серії АА № 270861, виданий Козятинським РВ УМВС України у Вінницькій області 28.06.1996р.;

ОСОБА_7, паспорт серії 494876, виданий Козятинським РВ УМВС України у Вінницькій області 25.06.1997р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: приватного підприємства "Вінагропром МС" (вул. Князя Володимира, 51Д, м. Калинівка, Вінницька область, 22400; просп. Коцюбинського, 11/162, м. Вінниця, 21001)

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (вул. Леніна, 2, с. Кордишівка, Козятинський район, Вінницька область, 22146)

про стягнення 1201500 грн,

ВСТАНОВИВ :

приватним підприємством "Вінагропром МС" заявлено позов до товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" про стягнення 1201500 грн заборгованості за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 30.08.2016р. (суддя Грабик В.В.) за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/743/16.

13.09.2016р. відповідно до повторного автоматизованого розподілу документообігу суду справу №902/743/16, в зв'язку зі звільненням судді Грабика В.В. з посади судді, передано на розгляд судді Тварковському А.А.

Ухвалою суду від 15.09.2016р. суддею Тварковськимим А.А. справу №902/743/16 прийнято до свого провадження з призначенням до розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ухвали суду від 10.11.2015р. розгляд справи відкладено до 13.12.2016р. через необхідність витребування нових доказів по справі. Разом з тим головуючим в даному судовому засіданні, зважаючи на складність даної справи, призначено колегіальний розгляд даної справи.

На підставі заяви судді Тварковського А.А. від 10.11.2016р. шляхом автоматизованого розподілу для розгляду справи №902/743/16 створено колегію у складі: головуючого судді Тварковського А.А., суддів: Матвійчука В.В., Яремчука Ю.О.

Ухвалою суду від 10.11.2016 року вказану справу прийнято до свого провадження колегією суду та призначено до розгляду на 13.12.2016р.

З метою отримання витребуваної інформації від територіального сервісного центру 0541 Регіонального сервісного центру у Вінницькій області в судовому засіданні 13.12.2016 року оголошено перерву до 20.12.2016 року.

В судовому засіданні (20.12.2016р.) представники позивача заявлений позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому та наданні суду докази.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву вих. №146 від 23.09.2016р., нотаріально засвідчених поясненнях працівників ТОВ «Україна», поясненнях вих.. №241 від 07.12.2016р. та поданих до суду доказах. Зокрема, представником відповідача зазначено, що вимоги позивача ґрунтуються на пяти видаткових накладних №64 від 22.08.2015р., №65 від 22.08.2015р., №67 від 31.08.2015р., №108 від 16.09.2015р. та №112 від 18.09.2015р. Однак насправді відповідачем отримано товарно-матеріальні цінності за накладними №67 від 31.08.2015р. на суму 147500 грн, №65 від 22.08.2015р. на суму 130000 грн, а також насіння кукурудзи в кількості 85 посадкових одиниць на суму 187000 грн, за накладною №64 від 22.08.2015р. насіння кукурудзи «Мейсона ДЕКАС-3511» в кількості 60 посадкових одиниць по ціні 2200 грн на загальну суму 132000 грн та згідно накладної №108 від 16.09.2015р. насіння кукурудзи «ДЕКАС-3511» в кількості 25 посадкових одиниць по ціні 2200 грн на загальну суму 55000 грн. Як розрахунок за отриманні матеріальні цінності ТОВ «Україна» передала ПП «Мінагропром МС» насіння пшениці у кількості 110 тонн на суму 550000 грн. Однак з боку позивача було надано документи для оформлення зовсім іншій особі і підписувати ці документи позивач не зявився. Залишок насіння кукурудзи було повернуто, оскільки воно не відповідало вимогам ДСТУ за показниками схожості та через недопустимість присутності в насінні живих шкідників. При поставці насіння кукурудзи позивачем не надавався сертифікат якості, або висновок (експертизи) щодо якості насіння, після проведення якої ТОВ «Україна» частину насіння кукурудзи було повернуто позивачу і вивезено транспортом позивача. На підтвердження своїх доводів відповідачем додано до справи видаткову накладну №103 від 15.09.2015р., зворотну накладну №1 від 26.09.2015р. та результати проведеного дослідження товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма «Артанія». Згідно наявних у справі нотаріально засвідчених пояснень працівників ТОВ «Україна» насіння кукурудзи було розвантажено в окремий склад, оскільки позивачем не було надано сертифікатів якості, внаслідок чого після проведення експертних досліджень частину насіння було повернуто позивачу його ж транспортом. Разом з тим, ТОВ «Україна» зазначає, що надати товарно-транспортні накладні на поставку та повернення товару товариство не має змоги, оскільки за відсутності відповідних документів, які зобовязаний був надати ОСОБА_8, але не надав, в т.ч. відомості про номер, марку автомобіля, пункт доставки, товарно-транспортна накладна не виписувалася. Також відповідач зазначає, що питання поставки товару вирішувалося, однак ОСОБА_8 зловживав вказаною довірою, внаслідок чого відносно нього за заявою ТОВ «Україна» відкрито кримінальне провадження. Таким чином, зазначенні вище обставини, на думку відповідача, є підставою для відмови в задоволенні позову ПП «Вінагропром МС» у повному обсязі.

Крім того, відповідачем в судовому засіданні подано клопотання від 20.12.2016р. про призначення у справі експертизи первинних бухгалтерських документів ПП «Вінагропром МС» з метою встановлення факту поставки насіння кукурудзи та оформлення відповідних документів щодо сплати відповідних податків, а також належного оформлення договорів купівлі-продажу насіння кукурудзи.

Представники позивача висловили заперечення щодо вказаного клопотання відповідача.

З огляду на відсутність під час розгляду справи питань, що потребують спеціальних знань, враховуючи предмет доказування та правову природу спірних правовідносин, суд дійшов до висновку про достатність у справі доказів для її розгляду за наявними матеріалами та про можливість прийняття всебічного, обґрунтованого та об"єктивного рішення без проведення судової експертизи, а відтак відхилив клопотання відповідача про призначення у справі експертизи первинних бухгалтерських документів ПП «Вінагропром МС».

Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Приватним підприємством "Вінагропром МС" на протязі серпня вересня 2015 р. поставлено товариству з обмеженою відповідальністю "Україна" товарно-матеріальні цінності, а саме насіння злакових культур та засоби захисту рослин на загальну суму 1201500грн, що стверджується наявними в матеріалах справи накладними №64 від 22.08.2015р. на суму 484000 грн, №65 від 22.08.2015р. на суму 130000 грн, №67 від 31.08.2015р. на суму 147500 грн, №108 від 16.09.2015р. на суму 407000 грн та №112 від 18.09.2015р. на суму 33000 грн.

Крім того, на підтвердження факту поставки товару відповідачу позивачем до матеріалів справи додано товарно-транспортні накладні №23 від 22.08.2015р., №25 від 31.08.2015р., №31 від 16.09.2015р. та №35 від 18.09.2015р.

Водночас відповідачем заперечуючи щодо позову надано до справи видаткову накладну №103 від 15.09.2015р. та зворотну накладну №1 від 26.09.2015р., згідно яких, як він стверджує, частково повернуто позивачу поставлений ним товар у звязку із його неналежною якістю та передано насіння пшениці.

15.07.2016р. позивачем направлялася на адресу відповідача вимога вих. №13/07-16 від 13.07.2016 р. щодо погашення наявної заборгованості за товар в сумі 1201500 грн, яка, як стверджує позивач у позові та слідує зі справи, залишена відповідачем без відповіді та виконання, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зазначена норма кореспондується з вимогами ст. 144 Господарського кодексу України щодо підстав виникнення майнових прав та обов'язків суб'єктів господарювання.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобовязання по оплаті за отриманий товар.

На підставі зібраних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про те, що дії сторін слід визнати діями, що породжують цивільні права і обовязки, аналогічні зобовязанням за договором купівлі-продажу.

В силу ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

У ст.ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Відповідно до пункту 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998р. "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію" (що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) яка є обов'язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Згідно п. 65 зазначеної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Наданні позивачем видаткові накладні відповідають вимогам ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Дані накладні є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних відносин, а тому, з дня підписання накладних, є всі підстави для покладення на відповідача обов'язку по проведенню розрахунків за отриманий товар. До того ж вказані накладні скріплені печатками сторін. Вказані відтиски печаток сторін, наявні на первинних документах в розумінні ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. А, відтак виходячи з усього вищезазначеного, видаткові накладні є доказом отримання позивачем товару.

Згідно із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним в момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар, або, в момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

У п. 1 інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17 лютого 2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" зазначено, що відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 28 лютого 2012 року №5002-8/481-2011, та від 21 квітня 2011 року №9/252-10.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд вважає заявлені вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлені матеріальні цінності є нормативно та документально доведеними, підтвердженими матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 1201500 грн.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву вих. №146 від 23.09.2016р., нотаріально засвідчених поясненнях працівників ТОВ «Україна», поясненнях вих.. №241 від 07.12.2016р. та інших поданих ним до суду доказах з посиланням на відсутність підстав для задоволення позову ПП «Вінагропром МС», оцінюються критично, оскільки не спростовують обставин встановлених судом в ході розгляду даної справи. До того ж, відповідачем не заперечується отримання ним товару від позивача.

Зокрема, судом не беруться до уваги наданні відповідачем на підтвердження його доводів щодо повернення частини товару та поставки насіння пшениці позивачу видаткова накладна №103 від 15.09.2015р. та зворотна накладна №1 від 26.09.2015р., оскільки останні не відповідають вимогам ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», згідно якої первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Однак, видаткова накладна №103 від 15.09.2015р. не містить інформації, що дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, при цьому присутній у графі «головний бухгалтер» підпис не дає суду змогу ідентифікувати вказану особу та встановити чи дійсно передався зазначений товар позивачу. Інших доказів, які могли б підтвердити наявність між сторонами господарських операцій за вказаної накладною (зокрема товарно-транспортних накладних, довіреностей на отримання товару, тощо), відповідачем не надано. Крім того, з аналогічних підстав не відповідає вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зворотна накладна №1 від 26.09.2015р. (неможливістю ідентифікувати особу, яка отримала товар та чи дійсно вказаний у накладні товар передався позивачу). До того ж у даній накладні відсутні відомості щодо ціни та суми господарської операції.

Крім того, судом залишаються поза увагою результати лабораторних досліджень якості насіння кукурудзи проведенні ТОВ «Фірма «Артанія» на замовлення відповідача, оскільки останні датовані 06.11.2015р. (відбір зразків проведено 25.10.2015р.), тоді як за твердженням відповідача насіння кукурудзи повернуто позивачу згідно накладної від 26.09.2015р. До того зі змісту вказаних досліджень не можливо встановити чи дійсно ТОВ «Фірма «Артанія» проводилось дослідження насіння кукурудзи поставленої саме позивачем. В свою чергу позивачем додано до матеріалів справи сертифікати якості насіння кукурудзи (а.с. 103-107).

Твердження відповідача стосовно підписання накладних зі сторони відповідача невідомою особою судом оцінуються критично, оскільки зазначеного не доведено відповідачем. Водночас підпис особи, яка отримала товар зі сторони відповідача скріплений печаткою ТОВ «Україна», доказів втрати якої чи використання її невідомими (не встановленими) особами станом на момент розгляду справи в суді останнім не надано. Разом з тим зі змісту пояснень відповідача та наданих останнім доказів, останнім не заперечується поставка позивачем йому товару.

Посилання відповідача на наявність відкритого кримінальне провадження відносно директора ПП «Вінагропром МС» ОСОБА_8 судом також оцінюються критично, оскільки як слідує з відповіді слідчого Козятинського ВП Калиновського ВП ГУНП у Вінницькій області на момент розгляду даної справи в суді по матеріалам провадження триває досудове розслідування. А відтак, вказані посилання відповідача не беруться судом до уваги наряду з іншими наявним в справі доказами.

Інші заперечення відповідача в контексті оцінки з іншими доказами, наявними в матеріалах даної справи, не спростовують правомірності заявленого позову ПП «Вінаргропром МС» про стягнення заборгованості за поставлений товар в сумі 1201500 грн.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, заявлені позивачем до стягнення позовні вимоги підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст. 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" (с. Кордишівка, Козятинський район, Вінницька область, 22146, ) на користь приватного підприємства "Вінагропром МС" (вул. Князя Володимира, 51Д, м. Калинівка, Вінницька область, 22400; просп. Коцюбинського, 11/162, м. Вінниця, 21001, код ЄДРПОУ 37486 грн заборгованості та 18022 грн 50 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати накази в день набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення відповідно до поданої заяви.

Повне рішення складено 26 грудня 2016 р.

Головуючий суддя Тварковський А.А.

судді: Матвійчук В.В.

ОСОБА_2

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Леніна, 2, с. Кордишівка, Козятинський район, Вінницька область, 22146)