ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2016 р. Справа № 5023/6017/12

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Тарасова І. В., суддя Фоміна В. О.

за участю секретаря судового засідання Марченко В.О.

за участю представників сторін:

ТОВ «Корора» - Дмитрієва О.І. (довіреність від 02.11.2016),

ПАТ «КБ «Надра» - Виштикалюка В.В. (довіреність №13-11-9914 від 28.09.2016),

арбітражного керуючого - Безпалого С.О. (свідоцтво НОМЕР_2, видане 26.02.2013).

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Корора" (вх. №3085 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 24.10.2016 у справі № 5023/6017/12

за заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Харків,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Харків,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.10.2016р. (суддя Усатий В.О.) задоволено клопотання ліквідатора (вх. №34471 від 19.10.2016р.). Накладено арешт на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-8 загальною площею 154,8 кв.м. в літ."А-5" у будинку АДРЕСА_1.

ТОВ "Корора" з ухвалою місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, у задоволенні клопотання ліквідатора відмовити у повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що на момент проведення правочину в Єдиному державному реєстрі речових прав жодних відомостей про наявність обтяжень чи обмежень не існувало.

Крім того, як зазначає апелянт, продаж нежитлових приміщень було здійснено за значною ціною, максимально можливою на момент продажу. Нежитлові приміщення на підставі рішення суду від імені боржника продавав забезпечений кредитор у заставі якого і перебувало вказане майно -ПАТ «КБ «Надра». Банк є учасником процедури банкрутства ФОП ОСОБА_5, а кошти від продажу майна були спрямовані для виконання зобов'язань ФОП ОСОБА_5 перед банком, а саме на погашення заборгованості за кредитним договором від 2007р.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник ПАТ «КБ «Надра» у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Арбітражний керуючий у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження у справі, дослідивши наявні докази по справі, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.12.2012 порушено провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_5 на підставі ст.ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Постановою господарського суду від 09.01.2013 ФОП ОСОБА_5 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Нікольського О.М.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.06.2013р. задоволено клопотання ліквідатора про накладання арешту та заборону вчиняти певні дії у відношенні майна банкрута. Накладено арешт (заборону відчуження) на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю літ. В-5, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 149,6 кв.м., що належить на праві власності банкруту - Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5, м. Харків (код НОМЕР_1). Заборонено ПАТ КБ "Надра" здійснювати реалізацію майна банкрута, що увійшло до ліквідаційної маси, а саме: нежитлову будівлю літ. В-5, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 149,6 кв.м.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 задоволено скаргу ПАТ "КБ "Надра" на дії ліквідатора Нікольського О.М.; усунено арбітражного керуючого Нікольського О.М. від виконання обов'язків ліквідатора банкрута; призначено ліквідатором Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 арбітражного керуючого Строгова С.Л., якого зобов'язано виконати ліквідаційну процедуру в повному обсязі, відповідно до приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та постанови господарського суду Харківської області від 09 січня 2013 року по даній справі, надати суду звіт ліквідатора про виконану роботу та всі документи, що свідчать про завершення ліквідаційної процедури. Також, зобов'язано ліквідатора розглянути клопотання ПАТ КБ "Надра" про проведення у справі незалежної оцінки, про що письмово повідомити кредитора та суд.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.03.2014 задоволено заяву Строгова С.Л. про звільнення його від обов'язків ліквідатора у даній справі. Звільнено арбітражного керуючого Строгова С.Л. від виконання обов'язків ліквідатора банкрута. Призначено ліквідатором ФОП ОСОБА_5 - арбітражного керуючого Белікова Олексія Петровича, якого зобов'язано виконати ліквідаційну процедуру в повному обсязі, відповідно до приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та постанови господарського суду Харківської області по даній справі, надати суду звіт ліквідатора про виконану роботу та всі документи, що свідчать про завершення ліквідаційної процедури.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.03.2015 усунено Белікова О.П. від виконання обов'язків ліквідатора у даній справі. Призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Безпалого Сергія Олександровича, якого зобов'язано виконати ліквідаційну процедуру в повному обсязі, відповідно до приписів Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та постанови господарського суду Харківської області у даній справі, надати суду звіт ліквідатора про виконану роботу та всі документи, що свідчать про завершення ліквідаційної процедури.

21.08.2015 до суду від ліквідатора надійшла заява (вх.№ 33635) про визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлових приміщень № 2647 від 28.08.2013р. та застосування наслідків недійсності правочину.

Ухвалою господарського суду від 28.10.2015, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.01.2016, задоволено заяву ліквідатора про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №2647 від 28.08.2013. Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень №2647 від 28.08.2013. Застосовано наслідки недійсності правочину.

Постановою Вищого господарського суду від 06.04.2016 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.01.2016 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.10.2015 у справі №5023/6017/12 скасовано. Справу передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

19.10.2016 до суду від ліквідатора надійшло клопотання (вх.№34471), в якому ліквідатор просив суд застосувати заходи для збереження майна боржника та забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-8 загальною площею 154,8 кв.м. в літ. "А-5" у будинку АДРЕСА_1.

24.10.2016 Господарським судом Харківської області прийнято оскаржувану ухвалу.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до п.4 ст.42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Відповідно до п.1 ст. 18 Закону про банкрутство господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників провадження у справі про банкрутство чи за своєю ініціативою вживати заходів щодо забезпечення вимог кредиторів.

Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику укладати без згоди арбітражного керуючого (розпорядника майна) правочини (договори), а також зобов'язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

Відповідно до ст.66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ч.1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий

захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Ліквідатор звертаючись до суду з клопотанням про забезпечення позову посилався на те, що в процесі перевірки дій стосовно майна ФОП ОСОБА_5, яке було реалізовано поза межами процедури банкрутства, ліквідатором було виявлено, що майно боржника було реалізовано з порушенням вимог чинного законодавства. З метою захисту законних прав кредиторів ліквідатор звернувся до суду з заявою про визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлових приміщень.

Станом на теперішній час питання щодо правомірності реалізації майна банкрута - нежитлових приміщень 1-го поверху №1-:-8 загальною площею 154,8 кв.м. в літ. "А-5" у будинку АДРЕСА_1 судом не вирішено.

Ліквідатору стало відомо, що Департаментом реєстрації Харківської міської ради нежитлові приміщень 1-го поверху №1-:-8 загальною площею 154,8 кв.м. в літ. "А-5" у будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані та повернуті у власність ТОВ "Рейкон" (покупцю за правочином, який був визнаний недійсним ухвалою господарського суду Харківської області від 28 жовтня 2015 року у справі № 5023/6017/12). Встановити дату та номер реєстраційної дії ліквідатору самостійно не вдається за можливим, адже в інформаційних довідках з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана вище інформація з невідомих причин відсутня. Станом на теперішній час ліквідатором прийнято рішення щодо оскарження рішення Департаменту державної реєстрації Харківської міської ради про реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальності "Рейкон" на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-8 загальною площею 154,8 кв.м. в літ. "А-5" у будинку АДРЕСА_1 до Харківського окружного адміністративного суду. До того ж ліквідатору стало відомо, що нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-8 загальною площею 154,8 кв.м. в літ. "А-5" у будинку АДРЕСА_1 були незаконно зареєстровані за ТОВ "Компанія з управління активами "Промислові інвестиції" . Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.10.2016 року ТОВ "Рейкон" , в особі директора Проніної Марти Олександрівни передало у власність ТОВ "Компанія з управління активами "Промислові інвестиції" нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-8 загальною площею 154,8 кв.м. в літ. "А-5" у будинку АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Харківської області від 17.06.2013 у справі №5023/6017/12 було накладено арешт на нежитлові приміщення загальною площею 149,6 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, літ.В-5.

Предметом забезпечення в межах оскаржуваної ухвали є на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-8 загальною площею 154,8 кв.м. в літ. "А-5" у будинку АДРЕСА_1.

Дане забезпечення накладено в межах розгляду заяви ліквідатора про визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлових приміщень № 2647 від 28.08.2013 та застосування наслідків недійсності правочину.

Предметом оскаржуваного договору купівлі - продажу нежитлових приміщень № 2647 від 28.08.2013, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рейкон» є нежитлові приміщення №1-:-8 1-го поверху загальною площею 154,8 кв.м. в літ."А-5" за адресою: АДРЕСА_1.

Як свідчать матеріали справи, за оспорюваною угодою покупцем спірного майна було ТОВ «Рейкон». Станом на теперішній час заява ліквідатора про визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлових приміщень № 2647 від 28.08.2013 не розглянута.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом правомірно задоволено клопотання арбітражного керуючого щодо вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів, оскільки є очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам боржника та кредиторів.

Щодо посилання апелянта на те, що оскаржувану ухвалу прийнято без участі апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 п.2 постанови Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки.

За таких обставин зазначені посилання апелянта є необґрунтованими.

Щодо права ТОВ «Корора» на оскарження ухвали господарського суду Харківської області від 24.10.2016 у справі №5023/6017/12, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.41 ГПК України справи про банкрутство розглядаються господарськими судами в порядку провадження, передбаченому ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом ".

Як вже зазначалось, оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 24.10.2016 накладено арешт на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-8 загальною площею 154,8 кв.м. в літ. "А-5" у будинку АДРЕСА_1.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Корора» посилається, зокрема, на те, що на дату звернення з апеляційною скаргою товариство є власником спірних приміщень на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31.10.2016, укладеного між ТОВ «Компанія з управління активами «Промислові інвестиції» та ТОВ «Корора».

Довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна підтверджується, що право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху №1-:-8 загальною площею 154,8 кв.м. в літ. "А-5" у будинку АДРЕСА_1 було зареєстровано за ТОВ «Корора» 31.10.2016.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст.316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.1 ст.91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Ухвали місцевого господарського суду оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення господарського суду лише у випадках, передбачених статтею 106 цього Кодексу.

Відповідно до п.5-2 постанови Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі. Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Тобто, колегія суддів зазначає, що на момент винесення оскаржуваної ухвали ТОВ «Корора» ще не було власником спірних приміщень, однак, оскаржуваною ухвалою вирішено питання про права та обов'язки апелянта -ТОВ «Корора» та встановлено наявність правового зв'язку між апелянтом та учасниками провадження у справі про банкрутство.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що інші доводи апелянта, зокрема, стосовно правомірності набуття ним права власності та законності договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №2647 від 28.08.2013 колегією суддів не розглядається, оскільки в межах даного апеляційного провадження розглядається апеляційна скарга на ухвалу про накладення арешту на нежитлові приміщення і по суті питання правомірності набуття майна апелянтом чи визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень №2647 від 28.08.2013 не розглядається.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали по даній справі, тому ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.10.2016 у справі № 5023/6017/12 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 91, 99, 101, 102, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Корора" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 24.10.2016 у справі № 5023/6017/12 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 23.12.2016

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Тарасова І. В.

Суддя Фоміна В. О.