ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.12.2016 Справа № 904/11270/16

За позовом ОСОБА_1, 49000, м.Дніпро, вул.Дорогобузька, 10А

до Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод", 49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, 31,

про стягнення заробітної плати, моральної шкоди та розрахунків при звільненні на загальну суму 77 068,40грн.

Суддя Калиниченко Л.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, паспорт серії АЕ710335 від 21.08.1997р.

ОСОБА_2, св.№2542 від 25.06.12р., представник позивача

від відповідача: ОСОБА_3, дов.№84-53/др від 23.12.15р

СУТЬ СПОРУ:

17.11.16р. громадянин ОСОБА_1, м.Дніпро звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод":

- заборгованість по заробітній платі в розмірі 10 975,91грн.;

- компенсацію за не відбуту відпустку у сумі 4 197,18 грн.;

- середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 50 664, 35 грн.;

- компенсацію за втрату частини доходу у зв'язку з порушенням строку виплати заробітної плати у розмірі 255, 05грн.;

- моральну шкоду в сумі 10 975, 91 грн.;

- визнання формулювання причини звільнення такою, що не відповідає чинному законодавству України.

02.12.2016р. ухвалою господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду. Справу призначено до розгляду в засіданні на 20.12.16р.

20.12.16р. до господарського суду від ПАТ "Дніпропетровський трубний завод" надійшов відзив №53/юр від 19.12.16р. на позовну заяву, до якого додана довідка щодо заробітної плати №49-р/486 від 19.12.2016р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

11.06.15р. ухвалою господарського суду Дніпропетровської області порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод", 49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, 31, . Введено процедуру розпорядження майном боржника. Розпорядником майна призначено ОСОБА_4 (свідоцтво №1057 від 04.07.13р.).

Відповідно до ст.12 Господарського процесуального кодексу України даний спір підвідомчий господарському суду Дніпропетровської області, у зв'язку з порушенням справи про банкрутство відносно ПАТ "Дніпропетровський трубний завод", м.Дніпро.

Позовні вимоги ОСОБА_1, м.Дніпро мотивовані тим, що останній працював на підприємстві відповідача з 08.06.1992р. по 18.03.2016р.

Як зазначає позивач, при звільненні з роботи з ним не було проведено остаточного розрахунку.

Відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме:

- заборгованість по заробітній платі в розмірі 10 975, 91грн.;

- середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 36 534,85грн.;

- компенсацію за втрату частини доходу у зв'язку з порушенням строку виплати заробітної плати у розмірі 255, 05грн.

Представник відповідача пояснила, що у суму 10 975, 91 грн. входить невиплачена заробітна плата за листопад 2015р. у сумі 1 243, 00 грн., за грудень 2015р. - у розмірі 2 083, 00 грн., за лютий 2016р. - 1 606, 00 грн., за березень 2016р. - 2 707, 15 грн. та суми компенсації за невикористану відпустку у сумі 3 336, 76 грн. Позивач просить визнати компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4 197, 18 грн., але не виключив з цієї суми обов'язкові видатки.

У відповідності до п.1 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, тощо.

Як зазначалося вище, позовні вимоги обґрунтовані тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, господарський суд зазначає наступне.

Нормами ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України).

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності (п. 20 ППВСУ № 13 від 24.12.1999р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці").

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не заперечує, що позивач має право на стягнення за весь період затримки по день фактичного розрахунку відповідної суми, яка складається з середнього заробітку. середній заробіток, відповідно до довідки наданої з бухгалтерії підприємства відповідача складає суму 201, 85 грн., яку необхідно помножити на 181 день (без врахування вихідних).

Так, згідно довідки відповідача №49-р/486 від 19.12.2016р., яка надійшла до господарського суду 20.12.16р., заборгованість за весь час затримки виплати заробітної плати, станом на 24.11.16р., складає 36 534,85грн. (181 день х 201,85грн.).

Позивач нарахував на календарні дні, а не робочі, просить суд виключити 70 днів, тому що вони не відповідають діючому законодавству.

За змістом ст.124 Конституції України позивач має право звернутися з такими вимогами до суду.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону України "Про інформацію", ст.44 Закону України "Про авторське право і суміжні права");

- при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст.139 ЦПК.

За змістом ст.440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню з таких підстав.

Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного або психічного стану, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95р. № 4 (з наступними змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У зв'язку з вищевикладеним відповідач вважає вимогу про стягнення моральної шкоди на користь позивача у сумі 10 975, 91 грн. не обґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами, а тому такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідач визнає суму 255, 05 грн., як компенсацію за втрату частини доходу у зв'язку з порушенням строку виплати заробітної плати.

Стосовно визнання формулювання причини звільнення такою, що не відповідає чинному законодавству України, то воно не підлягає задоволенню, оскільки розгляд в цій частині не входить до компетенції Господарського суду Дніпропетровської області.

Позивач погоджується з думкою відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 10 975, 91грн. - заборгованість із заробітної плати, 36 534,85грн. - сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, 255, 05грн. - компенсація втрати частини заробітної плати, в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку у сумі 4 197, 18 грн., стягнення моральної шкоди у сумі 10 975, 91грн. та визнання формулювання причини звільнення такою, що не відповідає чинному законодавству України - відмовити.

Керуючись ст.ст.95, 115-117, 238 КЗпП, ст.ст.4-1, 12, 32-34, 43, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.2, 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод", (49068, м. Дніпро, вул. Маяковського, 31, ) на користь ОСОБА_1 (49000, м.Дніпро, вул.Дорогобузька, 10А, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заробітну плату у розмірі 10 975 (десять тисяч дев'ятсот сімдесят п'ять) гривень 91 копійка, середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 36 534 (тридцять шість тисяч п'ятсот тридцять чотири) гривні 85 копійок, компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) гривень 05 копійок.

В решті заявлених вимог відмовити.

Видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 20.12.16р.

Суддя ОСОБА_5