ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 грудня 2016 року Справа № 910/18134/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач у справі),
Коваленка В.М.,
Короткевича О.Є.,
розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства "Аграрний цех "Жовторічанський" в особі ліквідатора Сокола О.Ю., м. Дніпро
на ухвалу від 04.10.2016 господарського суду міста Києва
та ухвалувід 31.10.2016 Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 910/18134/16 господарського суду міста Києва
за позовомДержавного підприємства "Аграрний цех "Жовторічанський", м. Жовті Води Дніпропетровської області
дотовариства з обмеженою відповідальністю підприємство "Актив", м. Київ
простягнення 150 000 грн.
ВСТАНОВИВ:

15.11.2016 Державне підприємство "Аграрний цех "Жовторічанський" в особі ліквідатора Сокола О.Ю. (далі - заявник) звернулося з касаційною скаргою № 01-34/13-11 від 14.11.2016 одночасно на ухвалу господарського суду міста Києва від 04.10.2016 у справі № 910/18134/16 про повернення позовної заяви без розгляду та ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 про повернення апеляційної скарги заявнику без розгляду.

Щодо ухвали суду першої інстанції від 04.10.2016 колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 107 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) сторони у справі мають право подати касаційну скаргу на: ухвали місцевого господарського суду, зазначені в частині першій статті 106 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Отже, ухвали місцевих господарських судів можуть бути предметом касаційного оскарження лише після їх перегляду по суті в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду першої інстанції від 04.10.2016 в апеляційному порядку по суті не переглядалась, що позбавляє заявника процесуального права на її оскарження в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга у частині оскарження ухвали від 04.10.2016 не підлягає розгляду в порядку касаційного провадження в зв'язку з чим у її прийнятті необхідно відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

Що стосується касаційної скарги в частині оскарження ухвали Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016, то підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII, далі - Закон) визначено ставку судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду в обсязі однієї мінімальної заробітної плати.

Як вбачається, заявником не надано доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги та одночасно подана заява про звільнення від його сплати. У якості підстави заявник вказує на відсутність у нього коштів у зв'язку з перебуванням у процедурі банкрутства на стадії ліквідації.

У той же час за нормою статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою, зокрема, звільнити від сплати судового збору.

Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У даному випадку заявником касаційної скарги є юридична особа - суб'єкт господарювання, який здійснює господарську (підприємницьку) діяльність на власний ризик з метою одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

У зв'язку з чим сама лише обставина, пов'язана з відсутністю коштів у такого суб'єкта господарювання, не може вважатися підставою для звільнення від сплати судового збору.

При цьому колегія суддів зазначає, що сама по собі обставина визнання заявника банкрутом автоматично не означає відсутності у нього будь-яких коштів, а лише свідчить про перевищення обсягу пасиву (заборгованості) над його активом (майном). У порушення вимог ст. 33 ГПК України жодних інших доказів у підтвердження наведених у клопотанні обставин заявник не надав.

При цьому колегія суддів зазначає, що у даному випадку сума судового збору за подання касаційної скарги становить 1 378 грн., тобто не є значною.

Отже, з огляду на імперативні приписи ст. 8 Закону суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення клопотання заявника про відстрочення або звільнення від сплати судового збору.

За таких обставин до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, що є підставою для повернення касаційної скарги в частині оскарження ухвали Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

З урахуванням наведеного та керуючись 129 Конституції України, ст. 8 Закону України "Про судовий збір", п. 1 ч. 1 ст. 33, 62, 86, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити державному підприємству "Аграрний цех "Жовторічанський" в особі ліквідатора Сокола О.Ю. в прийнятті касаційної скарги в частині оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 04.10.2016 у справі № 910/18134/16.

2. Відмовити державному підприємству "Аграрний цех "Жовторічанський" в особі ліквідатора Сокола О.Ю. у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги в частині оскарження ухвали Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 у справі № 910/18134/16.

3. Касаційну скаргу державного підприємства "Аграрний цех "Жовторічанський" в особі ліквідатора Сокола О.Ю. в частині оскарження ухвали Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 у справі №910/18134/16 повернути її заявнику.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич