ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" грудня 2016 р.Справа № 916/2677/16

За позовом: Анімаккорд Лтд;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1;

про стягнення 43 500 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність №б/н від 25.06.2016р.

від відповідача: ОСОБА_1 витяг з ЄДР.

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Анімаккорд Лтд звернувся до господарського суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якій просить суд стягнути з відповідача суму компенсації у розмірі 43 500,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем виключних авторських прав Анімаккорд Лтд шляхом розповсюдження фотоальбому та рамки Маша 05-56 МА, набору канцелярського дитячого „Маша та Ведмідь та набору закладок паперових „Маша та Ведмідь, на яких незаконно (без дозволу позивача) розміщено малюнок із зображенням персонажу «Маша», як самостійної складової частини аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", права на який належать Анімаккорд Лтд.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.10.2016 року було порушено провадження у справі №916/2677/16 із призначенням до розгляду в засіданні суду 09.11.2016р.

Ухвалою суду від 90.11.2016р. з огляду на незявлення в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи без його участі, невиконання вимог ухвали суду, а також з урахуванням необхідності додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 28.11.2016р.

В судовому засіданні 28.11.2016р. відповідачем було надано відзив на позовну заяву (т.2 а.с.1-7), згідно якого останній, зокрема, посилаючись на довідку поштової установи від 25.11.2016р. (т.2 а.с.9), вказує на неотримання ним листа про припинення порушення авторського права та мирового врегулювання спору, що на його думку, повністю спростовує твердження позивача про зворотне.

Щодо наданих позивачем в якості доказів товарних чеків вважає, що останні не відповідають вимогам розрахункового документу у відповідності до ст. 2 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, оскільки зазначені чеки не містять підпису чи печатки ФОП ОСОБА_1

Водночас, відповідач зауважує, що вищевказані канцелярські вироби він отримав у ПП „ОСОБА_3 Плюс, яке, як це випливає з інформаційних листів (т.2 а.с.10-11, 12-13), мало право на їх виготовлення на підставі субліцензійного договору від 12.08.2012р., укладеного з ТОВ „Маша і Медведь на виготовлення продукції з використанням елемента анімаційного серіалу „Маша и Медведь на території України з 01.08.2012р. по 31.01.2014р. та з 01.04.2014р. по 30.04.2015р. Вказані обставини, як стверджує ФОП ОСОБА_1, виключають той факт, що проданий ним товар є контрафактним.

Крім того, відповідач у поданому відзиві заперечує проти тверджень позивача щодо того, що він є власником магазину „Шкільний світ, а також щодо наявності великого торговельного потоку людей та стосовно того, що вчинене ним порушення є багаторазовим і значним. Заперечує відповідач також і проти доводів позивача стосовно того, що дійсним його наміром було отримання прибутку незаконним шляхом і вказане твердження, на його думку, є втручанням в господарську діяльність фізичної особи-підприємця.

Разом з тим, відповідач зазначає, що Компанія Анімаккорд Лтд, виявивши факт використання обєкту інтелектуальної власності, не здійснила жодних дій, направлених на запобігання порушенню авторського права, зокрема, не повідомила його про реалізацію начебто контрафактних товарів та не вимагала зняти їх з реалізації, а також не звернулася з вимогою щодо надання інформації про третіх осіб, задіяних у виробництві та розповсюдженні товарів, та про канали такого розповсюдження.

При цьому відповідач вказує, що позивач на протязі близько 1 року, в період з 17.03.2015р. по 17.05.2016р. систематично здійснював придбання товару в магазині, таємно фіксуючи випадки продажу, маючи при цьому на мені отримання якомога більшого розміру компенсації, а не припинення реалізації товару.

Узагальнюючи викладене, відповідач зазначає, що заявлена до стягнення сума компенсації, фактично, свідчить про намір збагачення позивача за рахунок субєкта господарювання, оскільки дохід від реалізації канцелярських виробів склав лише 143 грн., що вочевидь є неспіврозмірним з розміром компенсації, заявленої до стягнення, а заявлений позов є нічим іншим, як намаганням знищити малий бізнес.

Одночасно, ФОП ОСОБА_1 під час розгляду вказаної справи просить суд врахувати обставини, що встановлені постановою ВГСУ від 24.02.2015р. у справі № 910/13078/14, якою у позові ТОВ „Маша и Медведь відмовлено.

Вказаним відзивом відповідач у задоволенні позову просить суд відмовити в повному обсязі.

В засіданні суду 28.11.2016р. під час розгляду справи по суті представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

В свою чергу відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

Ухвалою суду від 28.11.2016р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача та відповідача було продовжено на пятнадцять днів.

В судовому засіданні 28.11.2016р. оголошено перерву до 05.12.2016р.

В засіданні суду 05.12.2016р. відповідач надав суду доповнення до відзиву на позов (т.2 а.с.33-39), згідно яких вказує, що для сприйняття і відтворення графічних зображень частин аудіовізуального твору необхідний екрані, який відповідачем не використовувався. Крім того, відповідач вважає, що оскільки позивач є резидентом Республіки Кіпр, суд має здійснити запит до Міністерства юстиції і громадського порядку Республіки Кіпр щодо надання правової допомоги.

Водночас, зазначає, що зі змісту укладеного між позивачем та ТОВ „Маша і Мєдвєдь договору слідує, що позивач має виключне право саме на аудіовізуальні твори, а не на малюнки, які лише передаються як робочі та вихідні матеріали. Крім того, Компанія Анімаккорд Лтд є неналежним позивачем у справі, оскільки право відстоювання захисту авторських прав на зображення персонажів серіалу „Маша і Медведь належить ПП „РПК ОСОБА_4 (т.2 а.с.44-45) та ПП „ОСОБА_3 Плюс (т.2 а.с.10-13), які мають право на виробництво та реалізацію канцелярської продукції з використанням юридично значимих елементів анімаційного серіалу „Маша і Медведь.

ФОП ОСОБА_1 у поданих доповненнях до відзиву вказує, що проведені відеофіксації продажу товару, які мали місце 17.03.2015р. та 07.05.2016р., були здійснені ОСОБА_5, який є представником компанії лише з 25.06.2016р., що підтверджується відповідною довіреністю. Такі дії, на думку відповідача, не можуть вважатися вчиненими від імені Компанії Анімаккорд Лтд, у звязку із чим наданий позивачем диск з відеозаписом не є належним доказом у справі.

Відповідач також стверджує, що виключність прав позивача на обєкти аудіовізуального твору обмежується серіями анімаційного серіалу „Маша и Медведь з 14 по 26 та з 30 по 47 серії. При цьому згідно наявних матеріалів неможливо встановити, чи містить зображення на канцелярських виробах будь-які елементи аудіовізуального твору „Маша и Медведь, у звязку з чим відповідач вказує на неможливість здійснення ототожнення обєкту авторського права із зображенням на творі. Відтак, з огляду на відсутність по даному питанню експертного дослідження, вважає, що суд повинен критично ставить до наданих позивачем доказів.

Крім того, відповідач зазначає, що оскільки підприємницька діяльність в магазині „Шкільний світ здійснюється не лише ним, але й його сином ФОП ОСОБА_6 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7, ідентифікація продавця товару, який позивач вважає контрафактним, є неможливим.

В свою чергу представником позивача було надано письмові пояснення по справі (т.2 а.с.46), згідно якого позивач, зокрема, вказує, що у відповідності до Закону України „Про державний бюджет, розмір мінімальної заробітної плати з 01.12.2016р. по 31.12.2016р. становить 1 600 грн.

В засіданні суду 05.12.2016р. було оголошено перерву до 12.12.2016р.

В судовому засіданні 12.12.2016р. представником позивача було надано письмові пояснення по справі (т.2 а.с.52-60), згідно яких останній, посилаючись на укладений з ТОВ „Маша і Медведь договір від 10.12.2014р. та акт передачі прав №1 від 01.01.2015р., зазначає, що Анімаккорд Лтд передано разом з аудіовізуальним твором і графічні зображення, що використані в його структурі та є його частинами.

Позивач вказує, що для сприйняття і відтворення графічних зображень частин аудіовізуального твору немає необхідності в екрані, як на тому наголошує відповідач, поверхнево трактуючи норми закону.

При цьому, погоджуючись з відповідачем, позивач зазначає, що, дійсно, згідно п. 9.5 договору №ММ-2 від 10.12.2014р. законодавством, що регулює договір, є матеріальне право республіки Кіпр, однак зауважує, що це жодним чином не стосується відносин, що повязані з захистом авторського права Правовласника на території інших країн.

З урахуванням зазначеного, вказує, що твердження відповідача щодо того, що питання стягнення компенсації за порушення авторського права повинне вирішуватися у відповідності до законодавства Кіпру, є помилковим.

Так, посилаючись на міжнародні конвенції, зокрема, на Всесвітню конвенцію про авторське право 1952р. та Бернську конвенцію про охорону літературних та художніх творів 1886р.), зазначає, що оскільки потреба в захисті виключних авторських прав виникла в Україні, тому що порушення було допущено відповідачем саме в цій країні, то відповідно до положень вказаних конвенцій захист порушених виключних прав здійснюється згідно законодавства України.

Крім того, позивач також вважає помилковими і твердження відповідача, як щодо втрати ТОВ „Маша і Медведь права на захист авторських прав, з огляду на надання ним права третім особам на виготовлення канцелярської продукції, так і стосовно того, що Анімаккорд Лтд є неналежним позивачем у справі.

З приводу зазначеного вказує, що розповсюдження виробниками ліцензійного товару жодним чином не свідчить про наявність у них виключного авторського права саме на аудіовізуальний твір та його частини.

На думку позивача, факт щодо придбання товарів ОСОБА_5 без наявності відповідної довіреності від позивача немає правового значення для вирішення питання щодо порушення прав позивача.

Крім того, позивач вказує, що для встановлення порушеного права немає жодного значення, яка саме особа виявила таке порушення, відтак зазначає, що вищевказана особа, яка здійснювала відеофіксацію продажу товару, виступила в ролі споживача та керувалася, при цьому, правами, що надані йому Конституцією України.

Водночас, представник Анімаккорд Лтд, посилаючись на висновок проведеної у справі №916/1026/14 експертизи, наводить аргументацію, направлену на спростування доводів відповідача щодо його сумнівів у тотожності обєкту авторського права та зображень на творах, вказуючи, що відповідач не позбавлений права заявити клопотання про призначення у справі експертизи. Разом з тим вважає, що вищевказана тотожність є очевидною та не потребує застосування спеціальних знань.

В свою чергу відповідачем було надано клопотання про визнання доказів недопустимими під час надання їм оцінки судом (т.2а.с.72-73), просить суд визнати неналежним та недопустимим наданий позивачем доказ порівняльну таблицю з аналізом відтворення кадру та товарів, придбаних у магазині „Шкільний світ, надану позивачем в обґрунтування позову.

Стосовно вищевказаного документу вказує, що він не містить підпису та копії сертифікату експертів, які мають право на відповідне дослідження щодо виявлення порушення авторських та суміжних прав. На думку відповідача, по наданій таблиці неможливо ідентифікувати порушення інтелектуальних прав власника обєкту.

У судове засідання 12.12.2016р. зявився представник позивача, який в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на його задоволенні.

Відповідач в свою чергу заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених безпосередньо у відзиві на позов та доповненнях до нього.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, надані в ході розгляд справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, позовні вимоги Анімаккорд ЛТД направлені на стягнення з відповідача суми компенсації у розмірі 43 500 грн., у звязку із порушенням останнім виключних авторських прав позивача на частину аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь" - персонажу "Маша".

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, предметом доведення по справі про стягнення компенсації за порушення авторського права, про захист авторського права, зокрема, і за змістом п.29 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" є, по-перше, належність позивачу авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, по-друге, додержання відповідачем вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

Враховуючи зазначене, суд зазначає, що тягар доказування покладається на сторони наступним чином: позивач має довести наявність у нього авторського права, яке на його думку порушено, а відповідач, в свою чергу, має довести правомірність використання ним обєкту авторського права.

Оцінюючи належність Анімаккорд ЛТД авторського права на частину аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь", саме персонажу "Маша", суд зазначає наступне.

Статтею 435 Цивільного кодексу України встановлено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Згідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За приписами частини першої статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Маша та Ведмідь" (Правовласник) та Анімаккорд Лтд (Набувач) було укладено договір про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори (анімаційні серіали "Маша та Ведмідь" та "Машині казки") №ММ-2 (т.1 а.с.71-78), згідно умов п.1.1. якого, Правовласник у порядку, передбаченому цим договором, передає та відчужує Набувачеві виключне право у повному обсязі на аудіовізуальні твори, а Набувач зобов'язується сплатити Правовласнику обумовлену Договором винагороду.

Відповідно до п.1.1.1. договору, згідно цього договору Правовласник передає та відчужує Набувачеві виключне право на серії у повному обсязі у дати підписання відповідних актів передачі прав.

Пунктом 1.4. договору встановлено, що виключне право на аудіовізуальні твори передається та відчужується Правовласником Набувачеві у повному обсязі для використання його будь-яким способом та у будь-якій формі згідно умов цього договору.

Зі змісту п.1.5. договору вбачається, що виключне право на аудіовізуальні твори переходить від Правовласника до Набувача у день підписання актів прийомки прав.

Згідно п.1.7.1. договору №ММ-2 від 10.12.2014р. до набувача переходять права правовласника, який є ліцензіаром по всім діючим ліцензійним договорам (зазначених у відповідному додатку до договору), укладеним правовласником відносно аудіовізуальних творів, право на які підлягає передачі по цьому договору. Правовласник зобовязується у найкоротший термін повідомити всі компанії-ліцензіати в письмовій формі про передачу своїх прав по діючим ліцензійним договорам.

У відповідності до п.4.1. договору одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори Правовласник передає набувачеві у повному обсязі виключне право на всі юридично значимі елементи та об'єкти аудіовізуальні творів, що охороняються, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали Серій, Керівництво по стилю, робочі матеріали, назва(и) анімаційних серіалів "Маша та Ведмідь" та "Машині казки", графічні зображення, персонажі музика та фонограми, незалежно від того, чи перераховані вказані елементи та об'єкти безпосередньо у додатках до цього договору.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом усього строку дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації строку дії виключного права за застосованим правом (п.7.1. договору).

Додатком №1 до договору №ММ-2 від 10.12.2014р. сторони погодили, зокрема, основні ідентифікуючі характеристики аудіовізуальних творів (серій Аудіовізуального твору„Маша и Медведь і «Машині казки») та права, які підлягають відчуженню згідно договору (т.1а.с.79-83).

Згідно акту передачі прав №1 від 01.01.2015р. (т.1 а.с.86-89) ТОВ "Маша та Ведмідь" передало, а Анімаккорд Лтд прийняло виключні права за вищенаведеним договором на серії №14-26, 30-47 Аудіовізуального твору„Маша и Медведь і серії №1-26 Аудіовізуального твору «Машині казки»).

Окремо слід відзначити, що господарськими судами з інших справ (зокрема зі справи №916/4424/14 та інші) встановлено наявність у ТОВ Маша і Мєдвєдь виключного права інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір (серіал „Маша и Медведь).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Стаття 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права", встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

За змістом ст. 9 Закону частина твору, яка може використовуватись самостійно, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Відповідно до п. 18 Постанови Верховного Суду України „Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав від 04.06.2010 р. №5, назва твору, фрази, словосполучення та інші частини твору, які можуть використовуватися самостійно, підлягають охороні як об'єкт авторського права тільки у тому випадку, коли вони є результатом творчої діяльності автора і є оригінальними.

При цьому, суд зазначає, що при розгляді аналогічних справ судом досліджувався висновок експерта, складений за результатами проведення експертизи, призначеної Одеським апеляційним господарським судом у справі №916/1026/14. Зазначеним висновком встановлено обставини, які враховуються судом при вирішенні питання захисту персонажу „Маша як частини аудіовізуального твору.

Так, згідно з вказаним висновком зображення персонажу "Маша" було створено для анімаційного дитячого серіалу, при цьому цей персонаж наділено автором певними ознаками, що його індивідуалізують та виділяють серед зображень інших вигаданих мультиплікаційних персонажів. Персонаж "Маша" є маленькою дівчинкою 5-7 років, яка непосидюча, не може всидіти на місці, допитлива, цікава, доброзичлива, має незалежний характер, вперта, наполеглива. Зовнішні характеристики: маленький зріст, біле волосся, біла пряма чолка на лобі, велика голова, великі зелені очі, при посмішці та при розмові видно два передніх верхніх та два передніх нижніх зуби, вдягнена у сорочку, сарафан, хустинку і сандалі, які залежно від ігрової ситуації змінюються за кольором та сезонністю.

Отже персонаж Маша є динамічним образом, створеним в процесі творчої діяльності її автора, який виражений у обєктивній формі (у вигляді зображення, що має фіксацію на кіноплівці), має риси та властивості (ім'я, особливості зовнішнього вигляду та характеру), які вирізняють її поміж інших вигаданих персонажів, тобто має усі ознаки оригінальності.

Таким чином, згідно висновку експерта, персонаж "Маша" з мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь" є частиною аудіовізуального твору, яка може використовуватись самостійно.

Враховуючи зазначене, оскільки персонаж аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша и Мєдвєдь" "Маша" є частиною вказаного аудіовізуального твору та може використовуватися самостійно, останній розглядається судом як твір.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши умови вищевказаного договору, суд доходить висновку про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "Маша и Мєдвєдь" у переданій йому частині та на його складові частини, в тому числі і на персонаж "Маша", а отже і наявність права захищати свої права, зокрема, шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

При цьому суд критично відноситься до тверджень відповідача щодо того, що Анімаккорд Лтд не є належним позивачем у справі, з огляду на те, що наявність ліцензійних договорів з іншими субєктами господарювання жодним чином не спростовують наявність у нього права на стягнення компенсації.

Щодо позиції відповідача, викладеної з посиланням на п. 9.5 та п. 10.1 вищевказаного договору, стосовно необхідності застосування до спірних відносин законодавства Кіпру, суд вказує наступне.

Так, дійсно, як слідує з умов п. 9.5 договору, законодавством, що регулює договір, є матеріальне право Республіки Кіпр, без посилання на правила колізійних норм, разом з тим, зазначені положення стосуються договірних зобовязань сторін, що витікають з даного договору.

Разом з тим, оскільки у даному випадку між сторонами у справі наявні позадоговірні відносини, повязані із порушенням інтелектуального права та його захистом у судовому порядку, суд, з огляду на положення Всесвітньої конвенції про авторське право 1952р. та Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів, вказує, що відповідне твердження відповідача є помилковим, а правом, що підлягає застосуванню, з урахуванням місця вчинення порушення, є саме право України.

Щодо факту використання об'єктів даних прав відповідачем та додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору, суд вказує наступне.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 17.03.2015р. в магазині „Шкільний світ, який знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Ізмаїльська, 35, було придбано набір канцелярський дитячий „Маша та Ведмідь в кількості 1 шт. вартістю 41,00 грн. та фотоальбом+рамка Маша 05-56 МА в кількості 1 шт. вартістю 60,00 грн.

Крім того, 07.05.2016р. було придбано набір закладок паперових „Маша та Ведмідь в кількості 1 шт. вартістю 4,00 грн.

Зазначені факти підтверджуються відповідними товарними чеками №0104 від 17.03.2015р. (т.1 а.с.103), №0086 від 17.03.2015р. (т.1 а.с.104) та №7365 від 07.05.2016р. (т.1 а.с.105).

У судовому засіданні 28.11.2016р., в якому здійснювалася технічна фіксація, на огляд суду було надано товари, придбані у зазначеному магазині, вказані у відповідних товарних чеках. При цьому, відповідач не заперечував той факт, що такий товар дійсно продавався в його магазині.

У судовому засіданні судом було також поставлено на обговорення питання щодо необхідності перегляду диску з відеофіксацією, який було долучено позивачем до позовної заяви, та який переглядався судом в порядку підготовки справи до розгляду. Натомість, сторони зазначили, що, на їх думку, необхідність такого перегляду в судовому засіданні відсутня.

Як встановлено судом, та вказане не спростовано сторонами під час судового розгляду, на оглянутих судом товарах, фотографії яких містяться у матеріалах справи (т.1 а.с.96-98), розміщено малюнок із зображенням персонажу "Маша", як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь".

Суд зазначає, що Угодою про торговельні аспекти прав інтелектуальної власності (ТРІПС), яка зі вступом України до Світової організації торгівлі з 16.05.2008 є частиною національного законодавства України, передбачено, що процедури, які стосуються захисту прав інтелектуальної власності, не повинні бути безпідставно ускладнені або вартість їх здійснення не повинна бути високою або супроводжуватися значними матеріальними затратами, містити безпідставні часові обмеження або невиправдані затримки (частина друга статті 41). З огляду на викладене, постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 N 5 "Про деякі питання практики призначення судових експертиз у правах зі спорів, пов'язаних із захистом права інтелектуальної власності" судам роз'яснено, зокрема, що з урахуванням конкретних обставин справи та у разі, коли знань судді достатньо для з'ясування обставин справи, пов'язаної із захистом прав інтелектуальної власності, можливе вирішення суддею питань, які виникають у розгляді справи, з позиції споживача без призначення судової експертизи (пп.1.4 постанови Пленуму).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що зібраних сторонами доказів, як письмових, так і речових, а також знань судді достатньо для з'ясування обставин даної справи, та вирішення питань щодо ідентифікації персонажу "Маша", як самостійної складової частини аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Маша і Мєдвєдь" з позиції споживача, без призначення судової експертизи. З урахуванням викладеного, судом не приймаються до уваги твердження відповідача про неможливість здійснення висновків щодо тотожності обєкта без призначення експертизи, тим більше, що відповідне клопотання відповідачем не заявлялося.

Судом також встановлено, що підприємницька діяльність Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 здійснюється на підставі свідоцтва про державну реєстрацію ФОП серії В01 № 394265 (т.1 а.с.108). Згідно до Свідоцтва платника єдиного податку (т.1 а.с.106-107), місцем провадження діяльності є, зокрема, м.Білгород-Дністровський, вул.Ізмаїльська, 35, магазин „Шкільний світ.

Крім того, як встановлено судом з пояснень відповідача, наданих у судовому засіданні 12.12.2016р., які враховуються судом в порядку ч.1 ст. 35 ГПК України, саме відповідачем з установою банку укладено договір на використання платіжного терміналу, за допомогою якого було оплачено придбані товари (т.1 а.с.102-104).

Згідно з вимогами ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", із змінами та доповненнями, розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Водночас пп. 3.6 п. 3 Положення про форму та зміст розрахункового документу, затвердженого наказом ДПА України від 1 грудня 2000 р. № 614, що діяло станом на 17.03.2015р., а також п.6 розділу ІІ чинного Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого Наказом Мінфіну від 21.01.2016р. №13, передбачено, що у разі застосування при проведенні розрахунків з використанням платіжної картки платіжного терміналу, з'єднаного або поєднаного з реєстратором розрахункових операцій, касовий чек повинен додатково містити такі обов'язкові реквізити:

- реквізити платіжної картки (допустимі правилами безпеки платіжної системи), перед якими друкуються великі літери "ПК";

- напис "Код авт." та код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі, крім випадків, коли правила розрахунків платіжної системи передбачають складання розрахункових документів із застосуванням платіжних карток без виконання процедур авторизації;

- підпис касира та підпис держателя платіжної картки (якщо це передбачено правилами платіжної системи) в окремих рядках, перед якими друкуються відповідно написи "Касир" та "Держатель ПК".

В даному випадку квитанція платіжного термінала свідчить про здійснення розрахунку платіжною карткою, в свою чергу документом, що засвідчує придбання товару, є товарний чек.

З урахуванням зібраних у справі доказів, зокрема, квитанцій платіжного термінала та кореспондуючих їм товарних чеків, оригінали яких було надано позивачем в засіданні суду 12.12.2016р. (т.2 а.с.68-70) з яких також вбачається, що відбулася реалізація саме товару „Маша та Ведмідь, суд вважає, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано використання ним обєкта авторських прав позивача.

При цьому, доводи відповідача щодо відсутності у проданих товарів статусу контрафактних внаслідок отримання них у ПП „ОСОБА_3 Плюс, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду як з огляду на відсутність будь-яких доказів такого отримання, так і з урахуванням відсутності взагалі такого роду товарів у відповідних інформаційних листах (т.2 а.с.10-13).

Також, з огляду на попередні висновки суду, зокрема, щодо укладення договору на використання платіжного терміналу, не можуть бути визнані обґрунтованими посилання відповідача на неможливість ідентифікації продавця. Крім того, з наданої відповідачем виписки з ЄДР щодо ФОП ОСОБА_7 (т.2 а.с.40) слідує, що останньою підприємницьку діяльність було розпочато лише 29.07.2016р., тобто після факту продажу спірного товару. До того ж, як пояснював відповідач у судовому засіданні 28.11.2016р., його син, ФОП ОСОБА_6, здійснює свою підприємницьку діяльність у магазині лише сезонно, в період з липня по вересень. При цьому, жодних доказів на підтвердження використання платіжного терміналу іншими особами відповідач суду не надав.

Приймаючи до уваги, що суд не розглядає відео фіксацію як єдиний доказ, на підставі якого ґрунтуються висновки суду, а враховує її у сукупності з іншими доказами у справі, суд не надає оцінку наявності або відсутності у ОСОБА_5 станом на день проведення закупівлі відповідних повноважень. При цьому, факт продажу товару відповідачем не спростовано.

Разом з тим, надані позивачем у судовому засіданні 12.12.2016р. пояснення щодо наявності у вказаної особи довіреності від позивача, яка була в подальшому повернута, підтверджуються матеріалами, зокрема, господарської справи №916/1388/16, а копія довіреності від 26.06.2015р. була судом долучена до матеріалів справи (т.2 а.с.76-83).

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність жодних доказів, які б свідчили про наявність у відповідача правових підстав для використання частини аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Мєдвєдь" - персонажу "Маша", суд доходить висновку про порушення відповідачем виключних авторських прав позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема, подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Право суб'єкта авторського права, передбачене пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторські та суміжні права" подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій, як альтернативні способи захисту своїх прав відповідають праву суду, передбаченому пунктом "г" частини другої цієї ж статті винести рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

У пункті 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" (із змінами і доповненнями), з-поміж іншого зазначено, що у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід мати на увазі таке. Компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Таким чином, стягнення компенсації хоча і є самостійним способом захисту авторського права, однак за своєю суттю воно фактично замінює право на стягнення доходу, отриманого порушником, або на відшкодування збитків і має бути співрозмірним.

Як вбачається з позовної заяви, в обґрунтування розміру компенсації у сумі 43 500 грн. позивач зазначає, що відповідач свідомо та умисно виставив контрафактний товар на продаж, не звернувшись при цьому до позивача ні за офіційною інформацією про поставлений товар, ні за дозволом на його реалізацію. При цьому, відповідач зобовязаний при прийманні товару до реалізації перевіряти останній на предмет відповідності вимогам чинного законодавства України.

Також позивач звертає увагу суду на те, що оскільки відповідач є власником магазину, торговельний потік людей в якому великий, що впливає на масштаби закупівель товару для реалізації, то для постачальників відповідача встановлені вимоги, при яких вони зобовязані постачати товари партіями в сотні примірників. Зазначене, на думку позивача, свідчить про те, що обсяг порушення відповідачем прав позивача є багаторазовим і значним.

При цьому, позивач зазначає, що відновлення попереднього стану до факту порушення прав позивача є неможливим з огляду на наявні факти продажу відповідачем контрафактних товарів та фактичну неможливість інформування кожного з покупців про факти придбання ними саме контрафактного товару, а також відповідну неможливість вилучити у покупців придбані контрафактні товари з метою їх знищення.

Крім того, позивач наголошує на понесених ним збитках у вигляді неотримання суми ліцензійного платежу від виробника контрафактного товару.

При цьому, найголовнішим позивач зазначає те, що після отримання листа про припинення порушення авторського права відповідач продовжував продаж контрафактних товарів.

При визначенні розміру компенсації, яку Анімаккорд Лтд має намір стягнути в примусовому порядку, останній вважає, що співмірним її розміром за вищевказані правопорушення є 30 мінімальних заробітним плат (43 500 грн.) (30 мінімальних заробітних плат 30*1450).

Вирішуючи питання щодо стягнення компенсації та її розміру, суд враховує наступне.

За приписом статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

У підпункті 51.3 пункту 51 вищевказаної постанови від 17.10.2012 №12 йдеться про те, що у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності. Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення (станом на день розгляду справи розмір мінімальної заробітної плати становить 1 600,00 грн.).

При визначенні розміру компенсації суд враховує, що доведеним є факт реалізації контрафактного товару на суму 105 грн., а також припинення порушення авторських прав у добровільному порядку, про що опосередковано свідчить відсутність вимог про вилучення контрафактних товарів з обороту. При цьому, доказів оптового, багаторазового продажу відповідачем вищевказаних канцелярських товарів із розміщенням на них зображення персонажу „Маша матеріали справи не містять.

Суд не вважає доведеним факт обізнаності відповідача про порушення ним авторських прав Анімаккорд Лтд, оскільки, як встановлено судом, лист щодо припинення порушення авторського права та мирового врегулювання спору (т.1 а.с.109-111) не було вручено відповідачу, що підтверджується відповідною довідкою від 25.11.2016р., виданою поштовою установою (т.2 а.с.9). Надана позивачем в якості доказу отримання листа роздруківка з сайту щодо відстеження пересилання поштових відправлень (т.1 а.с.134) судом до уваги не приймається, оскільки вона не є деталізованою, а напис щодо вручення адресату (одержувачу) проставляється також у разі отримання не врученого листа його відправником.

Крім того, при визначенні розміру компенсації, яка, як вже було зазначено судом, за своєю суттю фактично замінює право на відшкодування збитків, суд також бере до уваги відсутність доведених збитків позивача.

Одночасно, суд враховує, що, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, можливість стягнення з порушника надмірних грошових сум як компенсації за порушення авторського права спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу захисту компенсація перетворюється на джерело отримання субєктом авторського або суміжного права невиправданих додаткових прибутків.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає обґрунтованим та достатнім розмір компенсації у вигляді 10 мінімальних заробітних плат, що складає 16 000, 00 грн.

Приймаючи до уваги, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача, а також те, що судові витрати складають мінімальний розмір судового збору, вказані витрати у сумі 1 378 грн. покладаються на відповідача, відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (67700, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Анімаккорд Лтд (Республіка Кіпр, 1095, м. Нікосія, ОСОБА_8, буд.6, корп.С, 7 поверх, офіс 703, реєстраційний номер НЕ 244451) суму компенсації в розмірі 16 000 /шістнадцять тисяч/грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 /одна тисяча триста сімдесят вісім/ грн. 00 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19 грудня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська