КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Справа№ 910/2736/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача : не з'явився,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ГУТА-Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року

у справі №910/2736/16 (судя: Нечай О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ГУТА-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Асистанс України"

про повернення грошових коштів.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ГУТА-Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Асистанс України" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 грн основного боргу, 1742,00 грн відшкодування упущеної вигоди та 1378 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору доручення № 27-01-09 від 27.01.2009 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ГУТА-Україна" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 06.07.2016 року, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року по справі № 910/2736/16 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Крім того, скаржник вказав, що наявність заборгованості підтверджується претензією позивача, в якій відповідач існування заборгованості в сумі 10000,00 грн визнав.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 року у справі № 910/2736/16 апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ГУТА-Україна" прийнята до провадження.

Представники сторін у судове засідання 21.12.2016 року не з'явилися. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 24.10.2016 року на відповідні адреси.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони не скористалися належними їм процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 21.12.2016 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ГУТА-Україна" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Згідно з доводами, наведеними у позовній заяві, між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ГУТА-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Асистанс України" було укладено договір доручення № 27-01-09 від 27.01.2009 року (далі - договір), відповідно до умов якого, для оперативного здійснення оплати вартості послуг, позивачем було перераховано на рахунок відповідача 10000,00 грн ротаційного фонду.

26.01.2015 року позивач звернувся до відповідача з листом № 01-06/264, яким запропонував вважати договір таким, що припинив свою дію з 26.01.2015 року, у зв'язку із чим просив перерахувати залишок коштів ротаційного фонду у розмірі 10000,00 грн на рахунок позивача.

07.05.2015 року позивач направив відповідачу претензію № 01-06/294 про повернення грошових коштів, яким повідомив відповідача про незаконне використання коштів ротаційного фонду у зв'язку із неперерахуванням їх позивачу. Зазначена претензія була отримана уповноваженою особою відповідача 12.05.2015 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

14.07.2015 року позивачем була отримана відповідь на претензію про повернення грошових коштів вих. № 7 від 05.06.2015 року, з якої вбачається, що відповідач підтвердив наявність непогашеної заборгованості перед позивачем в розмірі 10 000,00 грн, проте, посилаючись на умови договору, зазначає про те, що починаючи з серпня 2011 року та до кінця 2013 страховик сплачував асистанту щомісячну винагороду у розмірі 10% від суми страхових платежів, вказаних у звіті бордеро, по договорам страхування, що підлягають обслуговуванню, щодо зменшення суми винагороди страховик не робив жодного повідомлення та не уклав додаткової угоди з асистантом. Враховуючи викладене, відповідач запропонував сторонам вирішити питання в досудовому порядку, шляхом підписання між сторонами Акту звірки взаєморозрахунків в період з січня 2009 року по грудень 2013 року.

У відповідь на вищезазначений лист позивач також направив лист № 01-06/319 від 16.07.2015 року на адресу відповідача з інформацією щодо сплати ним щомісячно 10% від суми страхових платежів по договорам страхування, що підлягають обслуговуванню.

Крім того, 26.11.2015 року позивачем було надіслано відповідачу лист № 01-06/373 із актом звірки взаєморозрахунків та вимогою повернути кошти ротаційного фонду в розмірі 10000,00 грн протягом 5-ти днів шляхом перерахування їх на рахунок, вказаний у даному листі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не були перераховані кошти ротаційного фонду в розмірі 10 000,00 грн на рахунок позивача, а відповідно, зазначені кошти не були розміщені на рахунку банківського вкладу позивача, що позбавило його можливості отримати відсотки за розміщення цих коштів в загальному розмірі 1742,00 грн, чим позивачу було нанесено збитки.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення з останнього 10 000,00 грн коштів ротаційного фонду та 1 742,00 грн відсотків, які позивач фактично мав можливість отримати в разі вчасного розміщення зазначених коштів на рахунку, відкритому на підставі договору банківського вкладу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутній Договір та те, що позивач повідомив суд першої інстанції про втрату ним свого примірнику договору, суд першої інстанції неодноразово ухвалами витребував його у відповідача.

Крім того ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2016 було зобов'язано відповідача надати суду належним чином засвідчену копію договору доручення № 27-01-09 від 27.01.2009 року з усіма додатками та додатковим угодами до нього, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ГУТА-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Асистанс України", та надано боржнику (відповідачу) семиденний строк для самостійного виконання вищезазначеного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день винесення оскаржуваного рішення відповідний договір не було надано на виконання ухвали суду першої інстанції останній.

Також, відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року N 18 (далі - постанова) згідно з частиною другою статті 4 3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Уповноваження господарським судом заінтересованої сторони на одержання необхідних доказів (ч. 5 ст. 38 ГПК) полягає у видачі їй належним чином завіреної копії ухвали суду про витребування певних доказів із зазначенням у ній про зобов'язання особи, у якої знаходяться такі докази, надати їх заінтересованій стороні для наступного подання їх до суду. При цьому особа, у якої знаходяться відповідні докази, вправі вимагати від уповноваженої особи лише пред'явлення їй належним чином засвідченої ухвали суду, а не передачі їй цієї копії.

Пунктом 2.3 Постанови врегульовано, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

З огляду на викладене та враховуючи, що предметом позову є стягнення коштів саме на підставі договору, який у матеріалах справи відсутній та не був наданий суду першої інстанції, відповідно у суду не було можливості перевірити законність доводів позивача, викладених у позові, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що відповідний договірне не був наданий і до суду апеляційної інстанції.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що наявність заборгованості підтверджується відповіддю відповідача напретензію позивача, в якій відповідач існування заборгованості в сумі 10000,00 грн визнав, оскільки відповідь на претензію від 05.06.2013 року в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не може бути належним та допустимим доказом наявності на час вирішення справи заборгованості за договором доручення № 27-01-09 від 27.01.2009 року.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у справі №910/2736/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ГУТА-Україна" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ГУТА-Україна" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2016 року у справі №910/2736/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/2736/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун