РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Справа № 924/1086/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Василишин А.Р. ,

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 довіреність в справі;

відповідача не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_2 акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 11.11.2016 про повернення позивачу позовних матеріалів без розгляду у справі № 924/1086/16 (суддя Гладюк Ю.В.)

за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт"

про стягнення 138 098 169, 02 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 11.11.2016 по справі №924/1086/16 повернуто позовну заяву ОСОБА_2 акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" про стягнення 138098169,02 грн. без розгляду, на підставі п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Хмельницької області, позивач ОСОБА_2 акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Хмельницької області від 11.11.2016 у справі №924/1086/16 в повному обсязі та направити справу до суду першої інстанції для розгляду.

Вважає, що ухвала господарського суду Хмельницької області від 11.11.2016 винесена без повного, всебічного зясування обставин та як наслідок, підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх доводів скаржник посилається, зокрема, на те, що вимоги викладені в позовній заяві є вимогами, які виникли на підставі рішення господарського суду м.Києва від 22.10.2014 у справі №910/14439/14 у звязку з невиконанням ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором №3602/0301/1/11 від 11.07.2011 та невиконанням ОСОБА_4 зобовязань за кредитним договором №3602/0300/4/11 від 24.06.2011, а тому вони поєднані однією підставою виникнення та підтверджуються тими самими доказами, а їх сумісний розгляд дає можливість досягти процесуальної економії, ефективного використання процесуальних засобів для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин. Вважає, що вимоги щодо відповідача, повязані між собою підставами виникнення.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції всупереч вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст..4-7, ст.ст. 33, 43 ГПК України дійшов хибного висновку про відсутність підстав для відстрочення позивачу сплати судового збору. Зазначає, що судом першої інстанції, не взято до уваги те, що постановою Правління Національного банку України від 10.06.2014 №339 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Брокбізнесбанк». Згідно з п. 7 ч. 2 ст.37, ч. 4 ст. 47 та ст. 37, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зобовязана: забезпечити роботу банку, що ліквідується в тому числі вживати заходів з повернення позичальниками існуючої заборгованості перед банком та інше. Забезпечення діяльності уповноваженої особи Фонду здійснюється в межах коштів, що наявні на рахунках банку. Отже, кошторисом АТ «Брокбізнесбанк» не було передбачено витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви до господарського суду Хмельницької області про стягнення коштів з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт".

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 21.12.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 21.12.2016 підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити, з мотивів наведених в апеляційній скарзі та додаткових письмових пояснень.

В судове засідання 21.12.2016 відповідач - свого представника не направив, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать результати відстеження надіслання рекомендованих відправлень з інтернет-сайту «Укрпошти» які долучені до матеріалів справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про повернення позовної заяви.

Статтею 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що ухвалу господарського суду Хмельницької області від 11.11.2016 по даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 58 ГПК України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила об'єднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Як вбачається зі змісту повернутої судом першої інстанції позовної заяви, підставою позовних вимог позивачем визначено невиконання ОСОБА_3 кредитного договору № 3602/0301/1/11 від 11.07.11 у розмірі 2 672 377, 58 доларів США та 167 417, 91 грн., та невиконання ОСОБА_4 кредитного договору № 3602/0300/4/11 від 24.06.11 в розмірі 2 693 663, 30 доларів США та 660 680, 38 грн., укладених між ними та ПАТ АКБ «Індустріалбанк» (новий кредитор - Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк"), які забезпечені договорами поруки № 3602/Р03/0351/1/14 від 31.01.2014 та №3602/Р03/0350/4/14 від 31.01.2014, укладеним між ними, ПАТ АКБ «Індустріалбанк» (новий кредитор - Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт", тобто, позивачем одночасно заявлено вимоги до відповідача по двох кредитних договорах та двох договорах поруки. Предметом позовних вимог позивачем визначено: строкові заборгованості за кредитами, прострочені строкові заборгованості за кредитами, прострочені заборгованості за процентами, пеня за несвоєчасне погашення строкової заборгованості за кредитами та штрафи за несвоєчасне погашення заборгованості по двох кредитних договорах, що становить 5366010,88 доларів США та 828098,29 грн.

Виходячи з аналізу правових норм, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, судова колегія зазначає, що позивачем в одній позовній заяві об'єднано вимоги про стягнення сум боргу, який виник з різних кредитних договорів, які, в свою чергу, забезпечені договорами поруки, укладеними між ПАТ АКБ «Індустріалбанк» (новий кредитор - Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт", тобто, позивачем обєднано в одній позовній заяві кілька вимог з різних підстав і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

Аналогічна позиція викладена в п. 3.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), згідно якого якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (ст.58 та п.5 ч.1 ст.63 ГПК). Наприклад, господарський суд повинен повернути позовну заяву без розгляду, якщо: позов поданий одночасно до залізниці та вантажовідправника (вантажоодержувача), і в цій позовній заяві об'єднані вимоги, що ґрунтуються на комерційному акті, з вимогами, які обґрунтовані іншими документами; об'єднано вимоги про стягнення сум боргу, який виник з різних договорів або інших правочинів, і т. п.

Слід зазначити, що для правильного та законного вирішення даного спору суду необхідно розглянути правовідносини сторін окремо за кожним кредитним договором.

Колегія суддів, враховуючи те, що для правильного вирішення спору у цій справі суд повинен по кожному окремому договору кредиту та по кожному договору поруки № 3602/Р03/0351/1/14 від 31.01.2014 укладеним між ОСОБА_3, ПАТ АКБ «Індустріалбанк» (новий кредитор - Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт" та №3602/Р03/0350/4/14 від 31.01.2014, укладеним між ОСОБА_4, ПАТ АКБ «Індустріалбанк» (новий кредитор - Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лотівка Еліт", дослідити та дати правову оцінку, як щодо загальної суми заборгованості, нарахованих процентів, суми штрафу, так і щодо прав та обов'язків сторін за їх умовами, спільний розгляд об'єднаних позивачем вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін, що суттєво утруднить вирішення спору, вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

Отже, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що позовна заява подана з порушенням ст.58 ГПК України, що відповідно є підставою для повернення такої позовної заяви без розгляду.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції всупереч вимог ст.8 Закону України «Про судовий збір», ст.4-7, ст. 33, ст. 46 ГПК України дійшов хибного висновку про відсутність підстав для відстрочення позивачу сплати судового збору.

Ухвала господарського суду Хмельницької області від 11.11.2016 в цій частині мотивована тим, що ОСОБА_2 акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" не надано доказів сплати судового збору в установлених порядку та розмірі. Господарський суд зазначив, що у позові Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" просило відстрочити сплату судового збору за подання даного позову посилаючись на ст.8 Закону України «Про судовий збір» та на скрутне фінансове становище обумовлене не лише відкликанням банківської ліцензії та початком процедури ліквідації АТ «Брокбізнесбанк», але й тим, що кошторисом АТ «Брокбізнесбанк» не було передбачено витрати на сплату судового збору за поданням позовної заяви до ТОВ «Лотівка Еліт». Водночас, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи обставини справи непевним є також реальне стягнення судового збору з боржника. Тобто, у випадку задоволення судом клопотання про відстрочення сплати збору вірогідність його надходження до бюджету вкрай низькою у звязку з чим суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та дійшов до висновку про повернення позовної заяви на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник посилається, зокрема на те, що Національним банком України віднесено АТ «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних та розпочату процедуру ліквідації. Крім того, зазначає, що оплата витрат, пов`язаних із здійсненням ліквідації проводиться в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Також вважає, що судом першої інстанції в порушення ст. 8 Закону України "Про судовий збір" залишено поза увагою неспроможність Банку сплатити судовий збір у зв`язку із скрутним матеріальним становищем.

Колегія суддів, дослідивши в цій частині оскарження ухвали суду, наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження судом першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга в частині оскарження ухвали суду від 11.11.2016 про повернення позовної заяви на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.11.2016 Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лотівка Еліт» заборгованість за договорами кредиту в загальній сумі 5366010,88 доларів США та 828098 грн. 29 коп.

Також, Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" в апеляційній скарзі звернулось до суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору на підставі ст.8 Закону України "Про судовий збір" до винесення рішення по справі, у зв'язку із початком ліквідаційної процедури, важким фінансовим станом та неможливістю позивача сплатити судовий збір в розмірі 206 700,00грн.

При винесенні оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви без розгляду, господарський суд Хмельницької області, керуючись приписами ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 57, 63 Господарського процесуального кодексу України, виходив з того, що позивачем не надано доказів, що на момент винесення рішення у справі майновий стан Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" не перешкоджатиме сплаті останнім судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 4-2 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору є Закон України № 3674-VІ від 08.07.2011 "Про судовий збір", який набрав чинності 01.11.2011р.

Статтею 4 Закону України Про судовий збір визначені розміри ставок судового збору, що справляється з апеляційних і касаційних скарг на судові рішення, у тому числі згідно із п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір (у редакції чинній на момент подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з позовної заяви ціна позову складає 138 098 169,02 грн., у зв`язку з чим судовий збір за подання позовної заяви становить 150 розмірів мінімальної заробітної плати та дорівнює 206700,00грн.

При поданні позовної заяви позивачем не надано доказів сплати судового збору, натомість АТ "Брокбізнесбанк" в апеляційній скарзі просив суд першої інстанції відстрочити сплату судового збору.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у його задоволені, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно із пунктом 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

За змістом положень ст. 8 Закону України «Про судовий збір» питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу (в тому числі й органів державної влади) перед законом і судом (пункт 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 №01-06/2093/15 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір").

Таким чином, зі змісту ст. 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що відстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов'язком, при цьому єдиною підставою для вчинення судом зазначених у наведеній нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Як вбачається з клопотання про відстрочення сплати судового збору, заявник зазначив про неможливість сплатити судовий збір у встановленому порядку та розмірі у зв`язку з важким фінансовим становищем.

В обґрунтування вказаного клопотання, позивач посилався на те, що у зв`язку з віднесенням АТ "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних та початком процедури ліквідації, позивач не здійснює господарської діяльності та фактично не отримує прибутків.

Також зазначив, що кошторисом АТ "Брокбізнесбанк" затвердженого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не було передбачено коштів на сплату судових витрат (судового збору).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинність 01.09.2015р., внесені зміни до Закону України «Про судовий збір», згідно з яким статтю 5 цього Закону викладено у новій редакції. Так, відповідно до Закону України «Про судовий збір» ( зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору») до переліку осіб, звільнених від сплати судового збору не відноситься Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Таким чином, законодавець визначив, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не звільняється від сплати судового збору при поданні позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках.

Згідно з ст. 4 вказаного закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Отже, виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, є завданням Фонду гарантування вкладів, у зв'язку з чим посилання АТ "Брокбізнесбанк" на скрутне фінансове становище банку не може бути підставою для відстрочення сплати судового збору.

Крім того, звертаючись з апеляційною скаргою, позивач, зокрема, зазначив, що кошторис витрат АТ "Брокбізнесбанк", пов`язаних із здійсненням ліквідації, що затверджений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, передбачає 906 907,53грн. в квартал на сплату судових витрат (судового збору), що розподілені наступним чином: жовтень 322215,92 грн., листопад 545854,27 грн., грудень 38837,34 гривень.

Відповідно колегія суддів, вважає, що зазначене підтверджує можливість сплатити судовий збір у встановленому порядку та розмірі в листопаді 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись з позовом 09.11.2016 жодним чином не обґрунтовував можливість сплати судового збору до винесення рішення у справі та не надавав відповідних доказів.

Крім того, кошторис наданий апелянтом до суду апеляційної інстанції в підтвердження можливості сплатити судовий збір у встановленому порядку і розмірі, затверджений лише 17.11.2016, тоді як оскаржувана ухвала винесена 11.11.2016.

За таких обставин, на час прийняття оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції вірно встановлено, що скаржником у клопотанні про відстрочення сплати судового збору не вказано, з настанням яких обставин у нього з`явиться можливість сплатити судовий збір до ухвалення судового рішення у справі. Тобто у випадку задоволення судом клопотання про відстрочення сплати судового збору вірогідність його надходження до бюджету є вкрай низькою.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_2 акціонерному товариству "Брокбізнесбанк" у задоволені клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо до позовної заяви не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Оскільки позивачем не було сплачено судовий збір, суд першої інстанції обґрунтовано повернув позовну заяву ОСОБА_2 акціонерному товариству "Брокбізнесбанк" без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Як роз'яснено в абзаці 3 п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (із змінами) статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Отже, як органи державної влади, що утримуються за рахунок держбюджету, так і суб'єктів господарювання та громадян поставлено законом у рівні умови в частині обов'язку сплачувати судовий збір, у зв'язку з чим, вибіркове надання господарським судом суб'єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового процесу шляхом звільнення чи відстрочення (розстрочення) сплати судового збору призведе до порушення вказаного конституційного принципу, що є неприпустимим.

Крім того, судова колегія зазначає, що відповідно до частини 3 ст. 63 ГПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Виходячи з наведеного правові підстави для зміни або скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженої ухвали суду у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 49,99,101,102,103,105,106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Хмельницької області від 11.11.2016 у справі №924/1086/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Василишин А.Р. ,

Суддя Олексюк Г.Є.