КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Справа№ 910/11408/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

за участю представників:

від позивача: Забіяка А.Г. - представник

від відповідача: Єлманова В.А. - представник

від 3-ї особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «СІГМА» на рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 року у справі № 910/11408/16 (суддя: - Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «СІГМА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЦ Квартал М»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_5

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 року у справі № 910/11408/16 в задоволені позовних вимог ТОВ «ІНФОРМАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «СІГМА» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ІНФОРМАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «СІГМА» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 року у справі № 910/11408/16 та прийняти нове рішення по справі, яким позовні вимоги ТОВ «ІНФОРМАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «СІГМА» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та незаконним через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справ, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 23.11.2016.

23.11.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено на 07.12.2016

07.12.2016 представником позивача в судовому засіданні заявлено усне клопотання про відкладення розгляду справи та подано заяву про продовження строку вирішення спору, клопотання останнього задоволено та відкладено розгляд справи на 21.12.2016 та продовжено строк вирішення спору.

Представником відповідача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

20.12.2016 представником позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду подано додаткові пояснення, в яких просить суд рішення першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «ІНФОРМАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «СІГМА» задовольнити повністю.

Представник третьої особи у судове засідання 21.12.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши думку представників позивача та відповідача, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника третьої особи.

Дослідивши доводи апеляційної скарги відзиву та письмових пояснень, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

03.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інформаційний центр «СІГМА» (надалі - позивач, позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БЦ Квартал М» (надалі - позикодавець, відповідач) укладено договір зворотної фінансової позики № б/н (надалі - Договір), за умовами якого позикодавець зобов'язується надати позичальнику безпроцентну зворотну фінансову позику (надалі - позика) у розмірі, визначеному у п. 2.1. даного договору, а позичальник зобов'язується повернути позику у визначений даним договором строк.

За своєю правовою природою укладений сторонами Договір являється договором позики.

Приписами п. п. 2.1., 3.1., 3.2., 3.3. Договору, сума позики за даним договором становить 837069,28 грн. Позикодавець зобов'язаний надати позику протягом 25-ти банківських днів з моменту підписання даного договору. Позика надається позичальнику у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок позичальника. Днем надання позики вважається день зарахування суми позики на рахунок позичальника.

Відповідно до пунктів 4.1., 4.2., 5.1. - 5.3. Договору строк надання позики до 31.12.2105 р.; строк вказаний у п. 4.1. договору може бути продовжений за згодою сторін з обов'язковим складанням письмового документу. По закінченні строку, вказаного в п. 4.1. договору, позичальник зобов'язується протягом одного робочого дня з дати закінчення строку користування позикою повернути суму, вказану в п. 2.1. даного договору. Позика повертається у безготівковому порядку платіжним дорученням шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок позикодавця. Днем повернення позики вважається день зарахування суми позики на поточний рахунок позикодавця.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Приписами ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується, зокрема, поясненнями ОСОБА_6 та ОСОБА_7, наданими суду у судовому засіданні 25.08.2016 р., ТОВ «БЦ Квартал М» було надано ТОВ «Інформаційний центр «СІГМА» грошові кошти за Договором у загальному розмірі 837 063,28 грн.

ТОВ «БЦ Квартал М» 09.03.2016 звернулось до ТОВ «Інформаційний центр «СІГМА» з претензією вих. № 05/03, у якій просило погасити заборгованість у розмірі 837 063,28 грн.

14.03.2016 р. ТОВ «Інформаційний центр «СІГМА» було надано лист-відповідь вих. № 14-03/16 від 14.03.2016 р., в якому відповідач повністю підтвердив суму заборгованості за договором зворотної фінансової позики № б/н від 03.09.2015 р. та повідомив про намір виконати прострочені зобов'язання.

Звертаючись з позовною заявою, позивач посилається на такі обставини:

- спірний Договір укладено директором позивача з перевищенням повноважень;

- Договір не відповідає вимогам законодавства, оскільки укладений відповідачем без відповідного дозволу (ліцензії);

- Договір укладено внаслідок зловмисної домовленості представника позивача з відповідачем.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями ст. 232 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Приписами ст. 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Крім того позивач зазначає, що Договір укладено директором позивача з перевищенням повноважень, оскільки рішенням загальних зборів ТОВ «Інформаційний центр «СІГМА» від 16.03.2015 р. було обмежено повноваження директора на укладення правочинів на суму понад 20 000,00 грн. та відчуження майна товариства.

Однак, до суду позивачем не надано ні зазначеного рішення загальних зборів ТОВ «Інформаційний центр «СІГМА» від 16.03.2015 р., ні статуту, у якому встановлено таке обмеження, ні будь-яких інших доказів на підтвердження факту існування зазначених обмежень.

Натомість, в наданій позивачем копії статуту (зареєстрованого 29.04.2011, номер запису 5025222), а саме в 15.12.3 Статуту вказано, що Директор товариства здійснює такі функції, зокрема, без довіреності укладає договори на суму, що не перевищує 10000000,00 (десять мільйонів) гривень, а також вчиняє інші юридичні дії від імені товариства.

Наведені обставини свідчать, що спірний Договір укладено на суму (837 063,28 грн.), що не перевищує обмеження встановленого статутом.

Так, Верховний Суд України у постанові від 27.04.2016 р. №6-62цс16 зазначив, що «…Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, в тому числі й повноважень виконавчого органу товариства, загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Разом із тим, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність у виконавчого органу товариства необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про недоведеність та необґрунтованість доводів позивача про укладення спірного Договору директором позивача з перевищенням повноважень.

Щодо тверджень позивача про укладення Договору з боку відповідача без відповідного дозволу (ліцензії), суд зазначає, що предметом оспорюваного правочину являється надання відповідачем безпроцентної зворотної фінансової позики, що підтверджується, зокрема, Додатковою угодою від 04.03.2015 р. до Договору.

Суд також, зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження нарахування відповідачем процентів за Договором, що підтверджує безпроцентність наданої позики.

За таких обставин, доводи позивача про необхідність наявності у відповідача відповідного дозволу (ліцензії) на укладання спірного Договору, являються необґрунтованими та не приймаються судом до уваги.

Щодо посилання на наявність зловмисної домовленості представника позивача з відповідачем, суд зазначає, що саме лише посилання на факт зловмисної домовленості не може бути належним та допустимим доказом її наявності, а тому зазначені твердження судом відхиляються у зв'язку з необґрунтованістю.

Слід зазначити, що господарський суд не наділений повноваженнями щодо встановлення обставин злочинної діяльності певних осіб або встановлення факту злочинної змови, такі обставини можуть доказуватись, зокрема, матеріалами кримінального провадження, вироком суду у кримінальному провадженні, тощо.

Суд звертає увагу, що підстава для визнання правочину недійсним, яка передбачена в статті 232 ЦК України, стосується лише тих правочинів, які вчиняються особою (фізичною або юридичною) не самостійно, а через представника, у той час коли оспорюваний правочин укладено з боку позивача директором, тобто не представником, а виконавчим органом товариства, що визначено статутом.

Враховуючи викладені обставини у їх сукупності, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЙНИЙ ЦЕНТР «СІГМА» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.09.2016 року у справі № 910/11408/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/11408/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко