ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2016 року Справа № 923/1160/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Горголь О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго", м.Херсон

до: Комунального підприємства "Дорожник" Херсонської міської ради, м.Херсон

про стягнення 110 235,50 грн. за договором про постачання теплової енергії

за участю представників сторін:

від позивача: уповноважений представник ОСОБА_1, дов. № 1169-15 від 27.04.2016;

від відповідача: уповноважений представник ОСОБА_2, дов. № б/н від 07.12.2016.

Міське комунальне підприємство "Херсонтеплоенерго" (позивач) звернулося до господарського суду Херсонської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Дорожник" Херсонської міської ради (відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 110 235,50 грн. за договором постачання теплової енергії № 1222 від 01.11.2011 з додатковими угодами: № 5 від 23.01.2013, № 9 від 26.05.2015.

12.12.2016 від відповідача надійшла заява про реструктуризацію заборгованості, в якій проти існування заборгованості не заперечує, просить суд провести реструктуризацію заборгованості рівними частинами строком на 6 місяців та не застосовувати стягнення заборгованості в примусовому порядку.

13.12.2016 позивач подав клопотання про уточнення ціни позову та просить пункт 2 прохальної частини позовної заяви викласти у наступній редакції:

"2.Стягнути з Комунального підприємства "Дорожник" Херсонської міської ради на користь Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" заборгованість в сумі 110 235 грн. 50 коп., з яких сума основного боргу 81 930 грн. 36 коп. на розрахунковий рахунок № 2749 в АТ "Ощадбанк", МФО 352457, , а 1 495 грн. 04 коп. 3% річних, 15 101 грн. 06 коп. пені, 2 885 грн. 29 коп. інфляційних збитків та 5 735 грн. 12 коп. 7% штрафу на розрахунковий рахунок № 0023 в філії АТ "Укрексімбанк" МФО 352639, .".

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 16.12.2016 продовжено строк розгляду справи до 11.01.2017.

Представник позивача в ході судового засідання підтримав вимоги, викладені у позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

01.11.2011 між МКП "Херсонтеплоенерго" (виробник) та Комунальним підприємством "Дорожник" Херсонської міської ради (споживач) укладено договір № 1222 про постачання теплової енергії (далі - Договір) з додатковими угодами: № 5 від 23.01.2013, № 9 від 26.05.2015.

Відповідно до п.1.1. договору, виробник приймає на себе зобов'язання виробити та поставити споживачеві теплову енергію в обумовлених договором обсягах, а споживач зобов'язується приймати теплову енергію і оплачувати її за встановленими тарифами у строки, передбачені цим Договором.

Пунктом 6.1. (в редакції додаткової угоди №5) сторони погодились, що оплата за спожиту теплову енергію здійснюється в грошовій формі за тарифами, затвердженими в установленому законодавством порядку.

Пунктом 6.6. Договору (в редакції додаткової угоди №5) сторони узгодили, що оплата за теплову енергію здійснюється споживачем згідно з умовами договору не пізніше 25 числа місяця, що наступає за розрахунковим.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої договірні зобов'язання щодо постачання споживачу теплової енергії виконав належним чином, що підтверджується актами здачі-приймання робіт та рахунками; відповідач в порушення умов договору несвоєчасно оплачував отримані послуги з січня 2016 року по березень 2016 року, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 81 930 грн. 36 коп.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Частиною 1 статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми пені у розмірі 15 101 грн. 06 коп. та штрафу в сумі 5 735 грн. 12 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено, що в разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3.1. Договору сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію у встановлений договором термін згідно ст.231 ГК України від 16.01.2003 нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 (сім) відсотків вказаної вартості.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок та визнано його обґрунтованим.

Доказів погашення заявлених до стягнення сум пені та штрафу відповідачем не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 15 101 грн. 06 коп. та штрафу у розмірі 5 735 грн. 12 коп. є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, через несвоєчасне виконання зобов'язань, відповідачу нараховано 3% річних у розмірі 1 495 грн. 04 коп. та 2 885 грн. 29 коп. інфляційних відповідно до розрахунку, у зв'язку з чим суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, приписами статей 534, 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України, а також статтями 229-234 Господарського кодексу України. З урахуванням приписів частини другої статті 625 ЦК України, правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто прострочення у виконанні зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й серед іншого інфляційні нарахування, що обраховуються як добуток від суми основного боргу на індекс інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Поряд з цим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення сум 3% річних у розмірі 1 495 грн. 04 коп. та 2 885 грн. 29 коп. інфляційних є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Суд відмовляє в задоволенні клопотання про розстрочення боргу, яке надано відповідачем, у звязку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Відповідно до ст. 9 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до врегулювання судового процесу, а 46 грн. 33 коп. зайво сплаченого судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету (оригінал платіжного доручення № 936 від 25.10.2016 на суму 1 653 грн. 53 коп. знаходиться в матеріалах справи).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Комунального підприємства "Дорожник" Херсонської міської ради (73000, м.Херсон, вул.Фонтана, 15, , інші реквізити суду не відомі) на користь Міського комунального підприємства "Херсонтеплоенерго" (73003, м.Херсон, Острівське шосе, 1, ):

- на розрахунковий рахунок № 2749 в АТ "Ощадбанк", МФО 352457 - суму основного боргу у розмірі 81 930 грн. 36 коп.;

- на розрахунковий рахунок № 0023 в філії АТ "Укрексімбанк" МФО 352639 - 1 495 грн. 04 коп. 3% річних, 15 101 грн. 06 коп. пені, 2 885 грн. 29 коп. інфляційних збитків та 5 735 грн. 12 коп. 7% штрафу, в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 607 грн. 20 коп.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

3.Повернути Міському комунальному підприємству "Херсонтеплоенерго" (73003, м.Херсон, Острівське шосе, 1, ) зі спеціального рахунку державного бюджету (р/р 3002, МФО 852010, , Одержувач УДКСУ у місті Херсоні, Банк ГУДКСУ у Херсонській області) 46 грн. 33 коп. зайво сплаченого судового збору.

Повне рішення складено 29.12.2016

Суддя В.В.Литвинова