РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016Справа №910/1410/16

За позовомПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю"
До Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт"
Простягнення 632 127,01 грн.
Суддя Андреїшина І.О.

Представники:

Від позивачаРагуліна О.М. за довіреністю від 03.11.2016
Від відповідача Холопцова К.І. за довіреністю від 16.03.2016 № 1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" як правонаступник Державного підприємства "Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" з позовом про стягнення 495 920,00 грн. збитків і штрафних санкцій (97 895,34 грн. пені, 39 000,00 штрафу) за порушення умов договору підряду від 28.10.2014 № ЦУПП-02/0012/14 та 19 500,00 неустойки за договором від 28.10.2014 № ЦУПП-02/0012/14/НУ.

Провадження у справі за вказаними вимогами було порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2016 № 910/1410/16.

Згідно з заявою від 24.03.2016 № ЦУП-8/1585 позивачем зменшено позовні вимоги до 632 127,01 грн. (495 920,00 грн. збитків, 83 458,45 грн. пені 33 248,56 грн. штрафу за порушення умов договору підряду від 28.10.2014 № ЦУПП-02/0012/14 та 19 500,00 неустойки за договором від 28.10.2014 № ЦУПП-02/0012/14/НУ).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 позов задоволено частково, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 76 316,84 грн. пені, 33 248,56 грн. штрафу, 19 500,00 грн. неустойки, 1 935,98 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 у справі № 910/1410/16 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" задоволено; рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 року у справі № 910/1410/16 скасовано, прийнято нове рішення про відмову у позові повністю.

Постановою Вищого господарського суду України 29.09.2016 у справі № 910/1410/16 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" задоволено частково; рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 у справі № 910/1410/16 скасовано, справу повернуто на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ, справа 910/1410/16 передана на розгляд судді Андреїшиній І.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2016 дану справу прийнято до свого провадження суддею Андреїшиною І.О. та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.11.2016, зобов'язано сторін надати письмові пояснення.

15.11.2016 відповідачем подано до суду письмові пояснення.

У судовому засіданні, що відбулося 16.11.2016, представник позивача надав для залучення до матеріалів справи письмові пояснення.

Відповідно до ухвали від 16.11.2016 розгляд справи було відкладено на 07.12.2016 у зв'язку з неявкою відповідача та для витребування у сторін додаткових доказів.

06.12.2016 від позивача до суду надійшли письмові пояснення.

У судовому засіданні 07.12.2016 було здійснено перехід до розгляду спору по суті, заслухано обґрунтування позовних вимог і заперечення проти позову, заслухано відповіді представників сторін на запитання суду та оголошено перерву в засіданні до 14.12.2016 в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судове засідання, призначене на 14.12.2016, з'явилися представники сторін, які підтримали свої правові позиції у спорі. Так, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на порушення договору з боку відповідача. Представник відповідача заперечував позовні вимоги та їх мотиви, стверджуючи про відсутність заявки на виконання робіт та недоведеність позовних вимог в цілому.

14.12.2016 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.10.2014 Державне підприємство "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" в якості замовника та Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" в якості виконавця уклали договір підряду ЦУПП-02/0012/14, за яким виконавець зобов'язався протягом строку дії договору власними силами та засобами згідно з заявкою замовника виконати роботи з подрібнення каменю негабаритного з подальшим навантаженням на Бехівському кар'єроуправлінні, що є відокремленим структурним підрозділом замовника, в об'ємі відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1) до даного Договору, а замовник прийняти та оплатити такі роботи.

Виходячи з постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.2015 № 200 та згідно зі статутом позивача Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є правонаступником Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України".

Відповідно до п. 1.3 договору обсяги виконуваних робіт складають 14 000 куб м каменю негабаритного у щільному тілі.

Згідно з п. 3.1 договору сума договору становить 39 0000,00 грн.

У п. 4.1 договору було визначено, що остаточний фінансовий взаєморозрахунок сторони здійснюють після підписання загального акту звірки, який складається і підписується сторонами після виконання робіт в кількості та за цінами відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1) цього договору. Перебіг строку оплати виконаних робіт починається після плину 30 банківських днів з моменту, вказаного у попередньому реченні. Замовник залишає за собою право здійснювати часткову оплату виконаних робіт до настання такого моменту.

Згідно з п. 5.1 договору виконавець зобов'язується виконати роботи протягом дії договору відповідно до заявок уповноваженої особи замовника, але не менш, ніж 7 000 куб м у щільному тілі за місяць.

Строк виконання робіт - протягом 2014 року, строк початку виконання робіт - протягом 5 календарних днів з моменту подачі заявки уповноваженої особи замовника (пункти 5.5 та 5.6 Договору).

Дію договору встановлено до 31.12.2014.

Посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язань за договором згідно з заявкою від 19.11.2014 № 1020 на виконання робіт в обсязі 14 000 куб м, яку було повторно надіслано приватною службою доставки, позивач стверджує, що зазнав 495 920,00 грн. збитків через протиправність бездіяльності Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Техно-Консалт" та просить стягнути з нього пеню та штраф, передбачені договором від 28.10.2014 № ЦУПП-02/0012/14, а також 19 500,00 грн. неустойки за окремо укладеним договором від 28.10.2014 № ЦУПП-02/0012/14/НУ.

Відповідач позовні вимоги заперечував повністю.

У процесі розгляду спору позивач вказав, що відповідач виконав роботи на суму 57 514,38 грн., чим підтвердив отримання відповідної заявки згідно з п.п. 6.3.1

Направляючи справу на новий розгляд до місцевого господарського суду у постанові від 29.09.2016 Вищий господарський суд України зауважив, що судами не досліджувалося питання реального фінансування видатків замовника, відповідно до яких має формуватися заявка на виконання робіт підряду, чи ставилися замовником відповідні задачі по обсягу робіт, які мають бути виконані у залежності від потреб замовника, зважаючи на його фінансові можливості; судоми достеменно не встановлено точне місце виконання робіт, визначене відповідальною особою змовника та безпосередньо - особа, відповідальна за визначення даного місця; судами не досліджено чи надавалися замовником хоча б раз розпорядок роботи кар'єроуправління, як того вимагає п.п. 6.3.1 договору, чи звертався виконавець до замовника для з'ясування обсягів робіт, порядку їх виконання тощо.

З'ясовуючи істину в заявленому спорі та на виконання вказівок суду касаційної інстанції судом встановлено, що в якості додатку № 1 до договору сторонами було документально оформлено специфікацію № 1 на суму 390 000,00 грн. з виконання відповідачем робіт по подрібненню каменю негабаритного з подальшим навантаженням у транспорт у кількості 14 000 куб м.

Як вказувалося вище, відповідно до п. 1.2, п. 5.1 договору початку здійснення відповідачем робіт на виробничих потужностях Бехівського кар'єроуправління має передувати отримання виконавцем заявки замовника, оформленої уповноваженою особою. Досліджуючи умови договору сторін, визначити уповноважену особу суду не видається за можливе, оскільки договір не містить вказівки щодо неї.

12.12.2014 Бехівське кар'єроуправління позивача надіслало відповідачеві за допомогою приватної служби доставки відправлення, іменоване у накладній від 12.12.2014 № 9552 "документи".

Позивач стверджує, що цим відправленням було надіслано заявку на виконання робіт по подрібненню каменю негабаритного з подальшим завантаженням на транспорт від 19.11.2014 № 1020. У приєднаній до позовної заяви заявці від 19.11.2014 № 1020, що складена Бехівським кар'єроуправлінням та підписана директором ОСОБА_4 ставився запит на виконання робіт об'ємом 14 000 куб м на розкривних горизонтах Бехівського кар'єру та пропонувалося для узгодження фіксації на місці площ та об'ємів виконаних робіт здійснити зустріч маркшейдерів обох підприємств 21.11.2014 о 15:00 в адміністративній будівлі кар'єроуправління.

Відповідач заперечує факт отримання такої заявки.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Досліджуючи спірні обставини, суд встановив, що надсилання відповідачеві за допомогою приватної служби доставки відправлення, що іменоване у накладній від 12.12.2014 № 9552 "документи" відбулося без визначення найменування таких документів, опис вкладення не складався, що унеможливлює достеменно встановити факт того, що позивач направив відповідачу заявку від 19.11.2014 № 1020, копію якої було приєднано до позовної заяви.

У ході розгляду справи позивач наголошував на тому, що відповідач все ж таки отримав його заявку, адже приступив до виконання робіт та виконав їх на суму 57 514,38 грн.

Суд критично ставиться до таких висновків позивача, оскільки їх жодним чином не було доведено. На думку суду, позивач міг би надати фактичні дані, які підтверджують узгодження і фіксацію на місці маркшейдерами обох підприємств площ та об'ємів робіт, що підлягали виконанню, надати певні плани-погодження, карти-погодження площ, протокол переговорів, певний журнал відвідувань кар'єроуправління, журнал обліку видобутку для з'ясування готових до переробки обсягів, певних журналів виконаних робіт тощо.

04.02.2015 позивачем складено на ім'я відповідача претензію на суму 540 770,00 грн. у зв'язку з невиконання умов договору від 28.10.2014 № ЦУПП-02/0012/14. Доказів направлення претензії суду подано не було.

Станом на 03.03.2016 сторони провели двосторонню звірку взаєморозрахунків за договором на суму 57 514,38 грн.

Згідно з актом звірки взаєморозрахунків відповідач виконав для позивача роботи вартістю 57 514,38 грн. за актом від 25.12.2014 № 2297, а позивач 23.02.2015 оплатив їх.

Платіжних документів про оплату до матеріалів справи приєднано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, акт від 25.12.2014 № 2297 у позивача був вилучений в порядку кримінального процесуального законодавства у зв'язку зі здійсненням досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 03.03.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 Кримінального кодексу України.

Відповідач свій примірник акту від 25.12.2014 № 2297 до матеріалів справи не приєднав, коментарів щодо цього не навів.

Клопотань, заявлених в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, для витребування названого акту від правоохоронних органів до суду не надходило.

Факт виконання робіт та їх оплату уповноважені представники сторін під час розгляду справи на новому її розгляді не заперечили.

Відповідно до п. 5.3 договору місцем виконання робіт є Бехівське кар'єроуправління (11521, Житомирська обл., Коростенський район, с. Сокорики) замовника. Зазначені роботи виконуються на території замовника. Точне місце виконання робіт згідно з договором визначає уповноважена сторона замовника.

Зміст укладеного договору не визначає уповноважену сторону, на яку посилається п. 5.3 договору, листування сторін щодо визначення такої особи чи інші документи, з яких можливо було встановити таку особу суду подано не було.

Проте, суд вважає, що уповноваженою особою у даному випадку міг виступати керівник Бехівського кар'єроуправління, оскільки згідно з положенням про відокремлений структурний підрозділ Державне підприємство "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" Бехівське кар'єроуправління" його керівник (директор) діє від імені Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" на підставі доручення, а саме Бехівське кар'єроуправління при визначені стратегії господарської діяльності враховує державні замовлення, договори підприємства та інші договірні зобов'язання, забезпечує надання послуг, виконання робіт, поставку товарів відповідно до укладених підприємством договорів (п.п. 5.3.2, 4.2.1, 4.2.6 положення).

06.12.2016 позивачем подано для залучення до матеріалів справи довіреність на ім'я директора Бехівського кар'єроуправління - ОСОБА_4 на право діяти від імені підприємства, строк дії якої охоплюється періодом дії договору.

Згідно з п. 5.4 договору об'єм виконаних робіт визначається інструментальним методом маркшейдерською службою кар'єроуправління, про що складається акт здачі-приймання виконаних робіт, який підписується комісійно уповноваженими представниками сторін. Даний акт є основою для проведення взаєморозрахунків. Підписання актів здачі-приймання виконаних робіт один раз на місць є обов'язковими.

До матеріалів справи не було подано таких, що могли бути складені в жовтні, листопаді, грудні 2014 року актів здачі-приймання виконаних робіт з визначенням об'ємів виконаних робіт інструментальним методом маркшейдерською службою кар'єроуправління.

До обов'язків замовника у п. 6.1 договору, серед іншого, було віднесено обов'язок надати виконавцю до 28 числа поточного місця розпорядок роботи кар'єроуправління на наступний місяць (у разі його зміни).

У ході розгляду справи судом не було отримано розпорядку роботи кар'єроуправління на листопад, грудень 2014 року, доказів надання такого розпорядку виконавцю в установлений договором строк.

Відповідачем було приєднано до матеріалів справи копію листа Бехівського кар'єроуправління від 2.12.2014 за підписом ОСОБА_4, де вказується, що адміністрація Бехівського кар'єроуправління просить вас припинити виконання робіт за договором № ЦУПП-02/002/14 від 28.10.2014 у зв'язку з відсутністю дизельного пального для технологічного транспорту. Про продовження робіт буде повідомлено окремим листом.

В свою чергу, позивач заперечив факт існування та направлення листа від 22.12.2014 про зупинення робіт.

На вимогу суду надати для огляду оригінал листа від 22.12.2014 про зупинення робіт, відповідач повідомив, що не має його оригіналу, лише електронний варіант.

Неможливість дослідження оригіналу вказаного листа унеможливлює достеменно встановити факт того, що позивач в особі свого структурного підрозділу просив зупинити роботи за договором.

Отже, у підсумку, суд дійшов до висновку про те, що сторонами договору замовчуються достовірні обставини їх правовідносин, а суду відсутні належні засоби доказування для об'єктивного і повного з'ясування цих обставини, через неподання описаних вище документів.

Крім того, правові позиції кожної зі сторін містять протиріччя щодо обставин, на яких вони ґрунтуються. Так, вказуючи на направлення Бехівським кар'єроуправлінням заявки від 19.11.2014, відповідач заперечує направлення листа від 22.12.2014 про зупинення робіт.

Надавши для залучення до матеріалів справи лист від 22.12.2014, відповідач, при цьому, продовжував наголошувати на тому, що не отримував заявку позивача від 19.11.2014. Коментарів щодо підстав початку виконання робіт, наявності акту від 25.12.2014 № 2297 не надав.

Зважаючи на відсутність належних засобів доказування дійсних обставин замовлення і виконання робіт, суд вважає вірним з'ясувати дотримання інших умов договору з боку позивача, як особи, яка звернулася до суду для захисту своїх прав, посилаючись на прострочення відповідачем.

Так, у п. 1.5 договору зазначено, що замовник залишає за собою право корегувати об'єми робіт, які виконуються, в залежності від потреб підприємства.

Відповідно до п. 9.2 договору сума договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткових угод, які є невід'ємними частинами цього договору залежно від реального фінансування видатків замовника та/або виникнення необхідності корегування замовником обсягу робіт, які виконуються. В залежності від потреб замовника.

Суду не було подано документів, які дозволяють встановити обсяги фінансування замовника чи його структурного підрозділу, який безпосередньо виконував договір. Також, не було представлено доказів надходження коштів для оплати робіт, які мав виконати відповідач, платіжних документів.

Наявні в матеріалах справи плани виробництва і забезпечення за 2014 рік по Бехівському кар'єроуправлінню містять відомості про план на 2014 рік, що передбачав виробництво і реалізацію щебеневої продукції в обсязі 11 000 куб м, тоді як за договором сторін передбачалося переробка 14 000 куб м. Тобто, вбачаються невідповідності планів і договірних зобов'язань, доказів корегування яких подано не було.

Згідно з п. 6.2.2 договору замовник має право контролювати обсяги та якість виконання робіт.

Крім претензії від 04.02.2015 щодо невиконання умов договору, доказів надіслання якої суду подано не було, інших документів, які свідчать про здійснення позивачем контролю за виконання робіт до матеріалів справи не приєднано.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Укладений сторонами договір є договором підряду.

Відповідно до ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

У період дії договору позивач не здійснював контролю за виконання відповідачем робіт та не заявляв вимог про відмову від договору, бажаючи лише відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 850 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду.

Доказів виконання позивачем обов'язків зі сприяння відповідачеві у виконання робіт, початок яких обумовлений фактом отримання заявки зі всіма вихідними даним, суду подано не було.

Чинним господарським процесуальним законодавством на кожну сторона судового процесу покладається обов'язок доведення тих обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи все описане вище, на думку суду, позивач не довів факту порушення відповідачем умов договору.

Статтею 851 Цивільного кодексу України встановлено, що підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.

Сукупність наявних в справі матеріалів свідчить про прострочення позивача.

У п. 7.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання робіт виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі 0,5% вартості невиконаних робіт за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачується штраф у розмірі 10% вказаної вартості.

Посилаючись на договір про неустойку ЦУПП-02/0012/14 від 28.10.2014, позивач просить стягнути з відповідача 19 500,00 грн. за порушення виконавцем зобов'язань, поряд з санкціями, встановленими у п. 7.2 договору підряду.

Частиною 1 ст. 216 та ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

Відшкодування збитків є способом захисту порушеного права відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України.

Оскільки позивач не довів суду наявності прострочення відповідача, тобто, порушення ним договірних зобов'язань згідно з укладеним договором підряду та, відповідно порушення своїх прав замовника, застосування до нього договірної неустойки є безпідставним, а тому позовні вимоги про стягнення пені та штрафу задоволенню не підлягають, акт і само як і вимоги про стягнення 19 500,00 грн. При цьому, суд зазначає про їх безпідставність, адже вони передбачають подвійне притягнення до відповідальності, та про недоведеність, оскільки двостороннього договору, підписаного і спідленого печатками відповідача суду подано не було.

З тих самих підстав суд відхиляє вимоги про стягнення 495 920,00 грн. збитків, через не доведення обставин прострочення відповідача. Крім того, суд враховує, що вимоги про стягнення таких збитків жодним чином не підтверджені і не доведені.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги судом відхиляються, а судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача у зв'язку з відмовою у позові.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 20.12.2016 р

Суддя І.О. Андреїшина