РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Справа № 906/885/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Філіпова Т.Л.

при секретарі Першко А.А.

розглянувши апеляційну скаргу Позивача - публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Житомирської області від 06 жовтня 2016 року у справі № 906/885/16 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до комунального підприємства "Теплозабезпечення"

про стягнення 156 603 грн 14 коп.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, представник згідно довіреності № 2387 від 26 жовтня 2016 року;

відповідача - не з'явився.

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - Позивач) звернувся в господарський суд Житомирської області з позовом про стягнення з комунального підприємства "Теплозабезпечення" (надалі - Відповідач): за надані послуги по договору 1- основного боргу в сумі 49 388 грн 55 коп.; 10 364 грн 76 коп. - пені; 2 889 грн 71 коп. - інфляційних та 905 грн 29 коп. - річних; по договору 2 - основного боргу 78 101 грн 37 коп.; 11 222 грн 88 коп. - пені; 2 849 грн 08 коп. - інфляційних та 881 грн 50 коп = річних.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 06 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Зменшено розмір пені, що стягується з Відповідача на користь Позивача до 10 793 грн 82 коп..

Також даним судовим рішенням стягнуто з Відповідача на користь Позивача: по договору 1 основного боргу - 49 388 грн 55 коп.; пені - 5 182 грн 38 коп.; інфляційних - 2 889 грн 71 коп.; річних - 905 грн 29 коп.; по договору 2 основного боргу - 78 101 грн 37 коп.; пені - 5 611 грн 44 коп.; інфляційних - 2 849 грн 08 коп.; річних - 881 грн 50 грн.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, Позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішенням місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, апелянт звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що приймаючи рішення про зменшення розміру заявленої пені на 50%, суд першої інстанції взяв до уваги, що у Відповідача арештовано відділом ДВС рахунки, згідно рішень суду, а також несвоєчасною компенсацією державою пільги та субсидії.

Однак, на думку апелянта, місцевий господарський суд не взяв до уваги те, що Відповідач до цього часу не розрахувався за надані послуги, жодного разу з моменту укладення договорів не проводив оплату, в тому числі і часткову та не вживав заходи досудового вирішення спору.

Також, на переконання апелянта, суд залишив поза увагою той факт, що всупереч умовам договорів, Позивач продовжував надавати послуги з водопостачання, з метою уникнення у Відповідача аварійної ситуації.

Крім того, апелянт вказав на те, що суд не дослідив матеріальний стан Позивача, адже видобування артезіанської води та надання послуг з водопостачання є допоміжною діяльністю підприємства та є збитковим. Позивач вказує, що внаслідок невиконання грошового зобов'язання з боку Відповідача, Позивач не має можливості своєчасно розраховуватись з контрагентами за енергоносії, що негативно впливають на фінансовий результат підприємства.

Ухвалою суду від 01 листопада 2016 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, а справу призначено до слухання.

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 01 листопада 2016 року на поштову адресу апеляційного суду 25 листопада 2016 року від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи витягів з ЄДРПОУ та аналізу виробничо-фінансової діяльності господарства водопостачання та водовідведення виробничого підрозділу Коростенського будівельно-монтажного експлуатаційного управління регіональної філії Позивача (а.с. 102-129).

Також від Відповідача на виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 01 листопада 2016 року, надійшов на електронну адресу суду відзив на апеляційну скаргу (а.с.133-136), в якому з підстав, вказаних в ньому, Відповідач просить апеляційну скаргу Позивача залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

В судовому засіданні від 21 грудня 2016 року представник Позивача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі та просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, представник Позивача надав суду клопотання про долучення до матеріалів справи належним чином завірені копії актів приймання - передачі води станом на 31 жовтня 2015 року, 30 листопада 2015 року, 31 грудня 2015 року, 31 січня 2016 року, 29 лютого 2016 року, 31 березня 2016 року, 30 квітня 2016 року та станом на 31 травня 2016 року. Також подано належним чином завірені копії витрат води по відповідачу з жовтня місяця 2015 року по травень місяць 2016 року. Дані копії документів долучені судом до матеріалів справи.

Представник Відповідача в судове засідання від 21 грудня 2016 року не прибув, про день, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи положення статті 102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Як встановлено апеляційним господарським судом, 01 жовтня 2015 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №18 ( надалі - Договір 1) на подавання води із залізничного водопроводу (а.с. 14-16).

Також 01 січня 2016 між Позивачем та Відповідачем укладено договір №18 (надалі - Договір 2) на подавання води із залізничного водопроводу (а.с. 17-20).

Предметом Договорів 1 та 2 є надання послуг Відповідачу з централізованого водопостачання за наступними адресами: Житомирська область, м. Коростень, вул. Кірова 46-а; вул. Кірова 88-а; вул. Табукашвілі, 12-а; вул. Корольова, 32.

Відповідно до пункту 2.2 Договорів 1 та 2, Відповідач зобов'язаний щомісячно сплачувати рахунки за спожиту воду, не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковий.

В силу дії пунктів 4.1 та 4.2 Договору 1 та Договору 2: за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором Позивач та Відповідач несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України; у випадку прострочення терміну оплати платежів споживач зобов'язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від простроченої суми за кожний день затримки.

Згідно приписів пункту 4.3 Договорів 1 та 2, нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК), підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, як визначено приписами статті 629 ЦК України.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України).

В силу дії статті 901 ЦК України, між сторонами виникли правовідносини за договором про надання послуг відповідно до якого одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, між Позивачем та Відповідачем укладено Договір 1 та Договір 2 про подавання води із залізничного водопроводу.

Відповідно до пункту 2.2 Договору 1 та Договору 2 за спожиту воду Відповідач щомісяця сплачує рахунки Позивача не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання умов договорів Позивач надав Відповідачу послуги на подавання води із залізничного водопроводу, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг від 31 жовтня 2015 року, 30 листопада 2015 року, 31 грудня 2015 року, 31 січня 2016 року, 29 лютого 2016 року, 31 березня 2016 року, 30 квітня 2016 року та станом на 31 травня 2016 року, які є первинним бухгалтерським документами, відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та слугують підставою для здійснення оплати за наданні послуги (а.с. 137-153).

Водночас, виставляв Відповідачу рахунки на сплату спожитої води (а.с. 21-28).

Крім того, Позивачем 29 лютого 2016 року направлено Відповідачу претензію (а.с. 29-31), котра залишена останнім без задоволення.

Однак, на момент винесення оспорюваного рішення та станом на час слухання справи в суді апеляційної інстанції Відповідач свого обов'язку щодо оплати не виконав.

Враховуючи вищевикладене, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що вимоги щодо стягнення заборгованості за Договорами 1 та 2 в сумі 127 489 грн 92 коп. є підставними, та відповідно, підлягають до задоволення. Дане вчинено і місцевим господарським судом, а тому в цій частині суд апеляційної інстанції залишає без змін дане оспорюване рішення.

Разом з тим, Позивач просить стягнути з Відповідача по Договору 1 - 2 889 грн 71 грн. інфляційних та 905 грн 29 коп. річних, а по Договору 2 - 2 849 грн 08 коп. інфляційних та 881 грн 50 коп. річних.

Приписами частини 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши норми частини 1 статті 509, статей 610, 625 ЦК України, перевіривши наданий Позивачем розрахунок, суд вважає його арифметично вірним та таким, що здійснений відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно, Рівненський апеляційний господарський суд задовольняє позов в цій частині. Дане вчинено і місцевим господарським судом. Відтак, суд залишає без змін оспорюване судове рішення і в цій частині.

Окрім боргу, інфляційних та річних, Позивач просив суд стягнути з Відповідача пеню за Договором 1 та Договором 2 в загальній сумі 21 587 грн 64 коп..

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно пункту 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2 Договору 1 та Договору 2 сторони встановили, що разі прострочення терміну оплати платежів Відповідач зобов'язується сплатити Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від простроченої суми за кожний день затримки.

Здійснивши перевірку розрахунку пені, апеляційний суд зазначає що він є арифметично вірним та правильним. Однак, в матеріалах справи міститься клопотання Відповідача про зменшення розміру заявленої в позовній заяві пені на 90%.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд об'єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначність прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Розглянувши доводи Відповідача, наведені у вищезазначеному клопотанні, апеляційний суд прийшов до висновку, що підприємство Відповідача знаходиться у скрутному фінансовому становищі.

Суд також враховує статус Відповідача, метою діяльності якого, відповідно до Статуту є, зокрема, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії, забезпечення житлового фонду, підприємств, організацій, установ тепловою енергією та гарячою водою.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд вважає, що, в даному випадку, сплата пені у повному обсязі вплине не тільки на майнові інтереси Відповідача, а й на можливість безперебійного постачання теплової енергії до усіх категорій споживачів міста Коростень.

За наведених обставин, даний випадок є винятковим, оскільки зобов'язання не виконувались з об'єктивних причин, зокрема, у зв'язку з важким фінансовим становищем Відповідача внаслідок невиконання споживачами зобов'язань за надані послуги, а також судом приймається до уваги соціальна значущість підприємства, від господарської діяльності якого залежить безперебійне постачання теплової енергії на території міста Коростень.

В той же час суд констатує, що наявність у одного з підрозділів Позивача тяжкого фінансового стану, не вказує на такий стан в цілому у Позивача та не свідчить про можливість негативного впливу на будь-яких споживачів, як то у випадку з Відповідачем.

З огляду на викладене, оцінивши співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з можливими збитками кредитора, враховуючи інтереси обох сторін, в т.ч. майнові, Рівненський апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, що підлягають стягненню з Відповідача до 50%. Дане вчинено і місцевим господарським судом. Відтак, колегія апеляційного суду залишає без змін і в цій частині оспорюване судове рішення.

З огляду на все вищевказане у даній судовій постанові, доводи Позивача, висвітлені в апеляційній скарзі, є безпідставними, спростовуються усім вищеописаним в даній судовій постанові, а тому Рівненський апеляційний господарський суд не бере їх до уваги.

З огляду на усе вищевикладене у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Житомирської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Позивача без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Позивачем.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення господарського суду Житомирської області від 06 жовтня 2016 року у справі № 906/885/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 06 жовтня 2016 року у справі №906/885/16 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 906/885/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.