ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Справа № 923/1102/16

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 923/1102/16

за позовом Новотроїцького управління водного господарства, Херсонська область, смт. Новотроїцьке

до Малого приватного підприємства фірма «Ерідон»,

с. Княжичі, Києво-Святошинський район

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, м. Херсон

про стягнення 74000,21 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 10-34/1255 від 07.11.2016;

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність № 04/01-110 від 04.01.2016;

від третьої особи: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Новотроїцьке управління водного господарства (позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до малого приватного підприємства фірма «Ерідон» (відповідач) про стягнення 74000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок недбалого керування водієм ОСОБА_1 автомобілем марки «Форд Мондео», державний номер НОМЕР_1, який належить відповідачу, сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої спричинено технічні ушкодження автомобілю марки «ГАЗ 31105», державний номер НОМЕР_2, власником якого є позивач, у звязку з чим позивач звертається з вимогами до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки у розмірі 71122,21 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 1378,00 грн. витрат на оплату судового збору та 1500,00 грн. витрат по оплаті послуг судового експерта.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 13.10.2016, на підставі ст. ст. 15, 17 ГПК України, позовну заяву передано за встановленою підсудністю до господарського суду Київської області.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.10.2016 порушено провадження у справі № 923/1102/16, призначено її до розгляду в судовому засіданні, залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1.

В судовому засіданні 09.11.2016 представником позивача підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представником відповідача наданій відзив на позовну заяву № 09/11-1 від 09.11.2016, в якому останній заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні повністю.

При цьому, заперечуючи проти позову, відповідач посилається на неправомірне звернення позивача саме до малого приватного підприємства фірма «Ерідон», оскільки транспортний засіб марки «Форд Мондео», державний номер НОМЕР_1, під час спричинення дорожньо-транспортної пригоди, знаходився у володінні водія ОСОБА_1В, який використовував його у власних цілях, що встановлено вироком Каховського міскрайоного суду Херсонської області від 25.05.2015 у кримінальному провадженні № 90000372.

Ухвалою суду від 09.11.2016 розгляд справи було відкладено.

В судовому засіданні 30.11.2016 представником позивача підтримані позовні вимоги в повному обсязі.

29.11.2016 через канцелярію суду відповідачем надані додаткові пояснення № 29/11-01 від 29.11.2016 по суті спору, який розглядається, разом із витребуваними судом доказами.

Крім того, відповідачем надана заява про застосування, на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України, строків позовної давності.

Представник третьої особи в судові засідання 09.11.2016 та 30.11.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про місце і час судових засідань, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень третій особі щодо ухвал суду від 20.10.2016 та від 09.11.2016, будь-яких письмових пояснень по суті спору, який розглядається, до суду не надіслав.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25.05.2015 (кримінальне провадження № 0000372 від 26.12.2012), встановлено, що водій ОСОБА_1, 25.12.2012, приблизно о 08.15 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Форд Мондео», державний номер НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі «Херсон-Генічеськ», зі сторони Херсона у напрямку м. Генічеськ, в районі 104 кілометру + 700метрів вищевказаної автодороги, біля с. Калинівка Каховського району Херсонської області, в порушення вимог п.п. 2.3.б, 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, здійснюючи рух по проїзній частині, на якій була ожеледиця, будучи належним чином про це проінформованим дорожнім знаком 1.13 (слизька дорога), проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, а саме не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з автомобілем марки «ГАЗ 31105», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, який рухався в зустрічному напрямку.

Вказаним вироком, ОСОБА_1 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «ГАЗ 31105», державний номер НОМЕР_2, власником якого є Новотроїцьке управління водного господарства (позивач).

Згідно з протоколом огляду колісно-транспортного засобу від 16.05.2016 та висновку експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «ГАЗ-31105», державний номер НОМЕР_2 № 22/06-16 від 13.06.2016, зробленого на замовлення позивача, вартість матеріального збитку автомобіля марки «ГАЗ-31105», державний номер НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП, дорівнює його ринковій вартості до моменту ДТП та складає 71122,21 грн., у звязку з чим та на підставі вказаного висновку, позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 71122,21 грн.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що на час здійснення дорожньої-транспортної пригоди ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та займав посаду менеджера.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з наказом малого приватного підприємства фірма «Ерідон» № 101 від 24.12.2012, на підставі заяви ОСОБА_1, останньому, в період з 24.12.2012 по 31.12.2012 була надана відпустка, у звязку із сімейними обставинами. Тобто, в момент скоєння ДТП ОСОБА_1 не виконував трудових обовязків, в яких знаходився з відповідачем.

Як вбачається з поданих відповідачем доказів, зокрема, службової записки від 21.12.2012, договору оренди від 21.12.2012 та акту приймання-передачі від 24.12.2016, автомобіль марки «Форд Мондео», державний номер НОМЕР_1, переданий ОСОБА_1 в тимчасове користування строком з 24.12.2012 по 31.12.2012.

Вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25.05.2015 (кримінальне провадження № 0000372 від 26.12.2012) встановлено, та вбачається з пояснень свідка ОСОБА_5, що водій ОСОБА_1 за власні кошти оформив поїздку в АР Крим на автомобілі «Форд», який належить МПП «Ерідон».

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто, за загальними правилами, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляді цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до п. 2.2 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 за № 1306 (в редакції, яка діяла на момент скоєння ДТП), власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Тобто, як вже було зазначено господарським судом Київської області та встановлено вироком Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25.05.2015 (кримінальне провадження № 0000372 від 26.12.2012) саме ОСОБА_1 володів транспортним засобом марки «Форд Мондео», державний номер НОМЕР_1 та здійснював діяльність повязану із використанням у власних цілях вказаного транспортного засобу в момент скоєння ДТП.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції чинній на момент скоєння ДТП), обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції чинній на момент скоєння ДТП), на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Транспортний засіб марки «Форд Мондео», державний номер НОМЕР_1, застрахований приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інго Україна» на підставі полісу № АВ/6683695 від 20.05.2012, яким встановлений ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 50000,00 грн., за завдання шкоди життю та здоровю - 100000,00 грн., франшиза - 510 грн.

25.12.2012 відповідач, як власник транспортного засобу, письмово повідомив страховика про настання страхової події за участю застрахованого транспортного засобу марки «Форд Мондео», державний номер НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції чинній на момент скоєння ДТП), при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Однак, як свідчать матеріали справи та не заперечується позивачем, останній не звертався до страхової компанії щодо виплати страхового відшкодування, що також підтверджується наявним в матеріалах справи листом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго Україна» від 16.11.2016 за № 3411, в якому останнім повідомлено, про відсутність звернень до страховика від водія або власника автомобіль марки «ГАЗ 31105», державний номер НОМЕР_2 та не здійснення страховиком відповідних виплат.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджений факт законного володіння ОСОБА_1 транспортним засобом марки «Форд Мондео», державний номер НОМЕР_1 який, у період скоєння ДТП, здійснював діяльність повязану із використанням транспортного засобу у власних цілях, а наявними доказами доведено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем, проте на час скоєння ДТП знаходився у відпустці, тому у суду відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки у розмірі - 71122,21 грн.

Сторонами у господарському процесі в даній категорії спорів, можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці. Позивачем не подано доказів того, що ОСОБА_1 є субєктом підприємницької діяльності, а тому господарський суд не може залучити ОСОБА_1 іншим відповідачем або допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 20.12.2016

Суддя О.О. Христенко