ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.12.2016 Справа № 904/9529/16

За позовом Приватного підприємства "Агропром 2008", м. Перещепине Дніпропетровської області

до Приватного підприємства "Стратос-Центр", м. Новомосковськ Дніпропетровської області

про стягнення 668 567,02 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1, договір про надання правової допомоги № 07/16 від 01.11.2016, адвокат;

слухач: ОСОБА_2

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Агропром 2008" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Стратос-Центр" (далі - відповідач), у якій заявило вимоги про стягнення 678951,02 грн збитків у вигляді неотриманого доходу.

В обгрунтування позову позивач посилається на те, що згідно з договором від 07.03.2014 відповідач мав поставити йому у 4-му кварталі 2014 року 85,713 тон насіння соняшника по ціні 3500,00 грн за 1 тону на суму 300000,00 грн, але зобов'язання не виконав.

На цей час 1 тона насіння коштує 11300,00 грн, тому для придбання 85,713 тон насіння потрібно витратити 968567,02 грн, що на 668567,02 грн перевищує суму, яку він перерахував за таку ж кількість насіння у 2014 році, що і є його збитками.

На підставі ст. 77 ГПК України у судових засіданнях були оголошені перерви: з 10.11.2016 до 23.11.2016; з 23.11.2016 до 14.12.2016 та з 14.12.2016 до 20.12.2016.

09.11.2016 відповідач до суду подав відзив на позовну заяву, у якому Позивачем у позові не аргументовано застосування загальної норми щодо відшкодування збитків внаслідок наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи завдання збитків та причинного звязку між порушенням права та збитками, а також вини.

Згідно з пунктом 3 Оглядового листа Вищого Господарського суду України від 14.01.2014 № 01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків", у вирішенні спорів про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди суди повинні дослідити, чи могли такі збитки бути реально понесені кредитором та чи вживав кредитор заходів щодо їх відшкодування.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Так, позивачем у своєму позові належним чином не доведено та не обґрунтовано понесені ним збитки у вигляді упущеної вигоди внаслідок неправомірних дій відповідача.

Разом з тим, позивачем не додано до позову жодних доказів на підтвердження його реальної можливості щодо отримання доходів від реалізації конкретним субєктам господарювання насіння соняшника за іншою більш високою ціною в конкретний період часу (з 27.05.2016 по 03.06.2016).

Предявлення позивачем вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі реалізації саме того насіння соняшника, яке повинен був поставити саме відповідач.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Відповідач зазначає, що розрахунок позивачем збитків є теоретичним, побудований на можливих очікуваннях отримання певного доходу та фактично не підтверджений відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

07.03.2014 між Приватним підприємством "Агропром 2008" (покупець) та Приватним підприємством "Стратос-Центр" (постачальник) укладений договір № 12014 поставки сільськогосподарської продукції, за умовами п. 1.1 якого постачальник зобовязується в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцеві продукцію, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цю продукцію.

Під продукцією в цьому договорі розуміється передбачена в специфікаціях до Договору сільськогосподарська продукція власного виробництва ( п. 1.2. договору).

Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1. цього договору і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків.

За умовами п. 1.3 договору місцем передання продукції постачальником покупцю є м. Новомосковськ. Доставка здійснюється за рахунок покупця.

Пунктом 1.5. договору передбачено, що загальна сума продукції за цим договором складається із сум згідно специфікації до цього договору.

Відповідно до п. 1.6. договору поставка продукції здійснюється на умові передоплати. Остаточний розрахунок за поставлену продукцію здійснюється покупцем у строк протягом 15 діб з моменту поставки.

Розрахунки за цим договором здійснюються шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку (п. 1.7 договору).

Пунктом 2.1. договору визначено обовязок постачальника передати у власність покупця продукцію, що відповідає вимогам щодо кількості, асортименту та в строки, вказані в специфікаціях.

07.03.2014 сторонами підписано специфікацію № 1 до договору, відповідно до якої відповідач зобовязувався в 4 кварталі 2014 року поставити позивачеві соняшник в кількості 85,713896 тон по ціні 3 500,00 грн на суму 300 000,00 грн.

На виконання умов договору 11.03.2014 та 13.03.2014 позивачем на підставі рахунку на оплату № 2 від 07.03.2014 перераховані відповідачеві на умовах попередньої оплати кошти за соняшник у загальній сумі 300 000,00 грн.

В порушення умов договору відповідач свої зобовязання за договором в обумовлені сторонами строки не виконав, у звязку з чим ПП "Агропром 2008" звернулося до господарського суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року по справі № 904/5341/15 зобов'язано приватне підприємство "Стратос-Центр" передати приватному підприємству "Агропром 2008" соняшник в кількості 85,713896 тон по ціні 3500,00 грн на суму 300 000,00 грн.

Рішення суду відповідачем не було виконане ні в добровільному ні в примусовому порядку.

У зв'язку з відсутністю у відповідача стягуваного товару позивач 03 серпня 2016 року звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2015, та просив суд змінити спосіб та порядок виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року по справі №904/5341/15, стягнувши з приватного підприємства "Стратос-Центр" на користь приватного підприємства "Агропром 2008" вартість соняшника в кількості 85,713896 тон по ціні 3500, 00 грн у сумі 300 000,00 грн.

Ухвалою від 17 серпня 2016 року господарський суд Дніпропетровської області заяву приватного підприємства "Агропром 2008" про зміну способу та порядку виконання рішення суду господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2015 задовольнив та ухвалив стягнути з відповідача на користь приватного підприємства "Агропром 2008" 300 000,00 грн вартості соняшника в кількості 85,713896 тон по ціні 3 500,00 грн.

13 вересня 2016 року відповідачем було сплачено позивачу 300 000,00 грн.

Обгрунтовуючи спричинення збитків позивач зазначає, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.08.2015 у справі №904/5341/15 було встановлено порушення відповідачем умов договору та одностороннє відмова від виконання зобов'язань здійснити поставку товару за договором.

У зв'язку з не поставкою відповідачем соняшника позивачеві останньому були спричинені збитки, які пов'язані з тим, що позивач не отримав доходи, який він міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене, а також витрати, які він поніс у зв'язку з відновленням свого порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Таким чином, внаслідок порушення відповідачем зобов'язання за договором позивачу завдано збитків у вигляді упущеної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 623 ЦК України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

У зв'язку з тим, що збитки, викликані порушенням зобов'язання відповідача за договором не були відшкодовані у добровільному порядку, їх розмір визначається відповідно до ринкових цін на момент пред'явлення позову.

Позивач вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати йому упущену ним вигоду в розмірі, яка визначається як різниця між доходом, отриманим від реалізації товару, що знаходиться у власності та розпорядженні відповідача, незважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання по його поставці, на отримання якого від відповідача він розраховував.

Так, позивач згідно установчих документів є підприємницьким товариством мета якого полягає в отриманні прибутку.

Основним видом господарської діяльності є оптова торгівля сільськогосподарською продукцією.

Укладаючи з відповідачем спірний договір поставки соняшника на умовах попередньої оплати з відстроченням поставки, позивач розраховував купити соняшник по низькій ціні з послідуючим продажем його, в період найвищого попиту, по іншій більш високій ціні, та отримати дохід від різниці у вартості товару.

Для оцінки збитків, яких було завдано відповідачем, позивач 01 червня 2016 року звернувся до Дніпропетровської торгово-промислової палати із заявою про надання інформації про ціну за 1 тонну соняшника станом на 01.06.2016 року.

За отримання даної інформації позивач сплатив грошові кошти у сумі 384,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №0.0.564028646.1 від 08.06.2016.

За даним запитом 09 червня 2016 року Дніпропетровською торгово-промисловою палатою було надано відповідь за №103 3/07-24 відповідно до якої вартість 1 тони насіння соняшникового в період з 27.05.2016 по 03.06.2016 складала 11 300 грн.

Відповідно до специфікації №1 договору №12014 поставки сільськогосподарської продукції від 07.03.2014 відповідач зобов'язувався в 4 кварталі 2014 року поставити позивачеві соняшник в кількості 85,713896 тон по ціні 3500,00 грн на суму 300 000,00 грн.

Оскільки на сьогоднішній день вартість соняшника значно виросла, а позивач не отримав свій товар, останній мусить купувати новий товар по іншій ціні, яка відрізняється від вартості товару на день укладання договору № 12014 поставки сільськогосподарської продукції з відповідачем, що спричинило матеріальні збитки позивачу, які розраховані наступним чином: відповідачем 13.09.2016 сплачено - 300 000,00 грн - вартість 85,713896 тон соняшника станом на 07.03.2014 (дата укладення договору поставки).

Станом на 09.06.2016 вартість 85,713896 тон соняшника складає 968 567,02 грн.

Відповідно до положень ст. 623 ЦК України відповідач повинен відшкодувати позивачу збитки (доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене), що є різницею між вартістю товару на день укладення договору та вартістю товару на час звернення до суду з позовом, що становить 668 567,02 грн.

Таким чином зазначена сума є сумою доходу, який позивач міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене.

Відповідач проти позову заперечує та вказує, що позивачем у своєму позові належним чином не доведено та не обґрунтовано понесені ним збитки у вигляді упущеної вигоди внаслідок неправомірних дій відповідача, натомість зазначено про бажання отримання ним максимально бажаного прибутку.

Разом з тим позивачем не додано до позову жодних доказів на підтвердження його реальної можливості отримання доходів від реалізації конкретним субєктам господарювання насіння соняшника за іншою більш високою ціною в конкретний період часу (з 27.05.2016 по 03.06.2016).

Предявлення позивачем вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі реалізації саме того насіння соняшника, яке повинен був поставити саме відповідач, оскільки даний товар за своїми характеристиками володіє родовими ознаками.

Позивач повинен також довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. А цього не можна стверджувати, навіть виходячи із обсягів продажів позивача вони на порядок вищі ніж загальний обсяг очікуваної ним поставки.

Враховуючи вищезазначене, відповідач переконаний, що розрахунок позивачем збитків є теоретичними, побудований на можливих очікуваннях отримання певного доходу та фактично не підтверджений відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Відповідач вважає, що позивачем у позові не аргументовано застосування загальної норми щодо відшкодування збитків внаслідок наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи завдання збитків та причинного звязку між порушенням права та збитками, а також вини.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом 3 Оглядового листа Вищого Господарського суду України від 14.01.2014 № 01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків", у вирішенні спорів про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди суди повинні дослідити, чи могли такі збитки бути реально понесені кредитором та чи вживав кредитор заходів щодо їх відшкодування.

Крім того, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобовязання.

Обгрунтовуючи розмір заявлених до стягнення збитків позивач посилається на те, що за інформацією Дніпропетровської торгово-промислової палати вартість 1 тони насіння соняшникового в період з 27.05.2016 по 03.06.2016 складала 11300,00 грн.

Виходячи саме з цієї суми позивач розрахував отримані ним збитки як різницю вартості 85,713896 тон соняшника у зазначений період та на момент перерахування грошових коштів у сумі 300000,00 грн відповідачу у 2014 році.

Стосовно наданих позивачем копій договорів в підтвердження наявності факту упущеної вигоди суд зазначає, що договір поставки № 001/06 від 15.06.2016 та договір поставки № 04/07 від 04.07.2016, у яких позивач є покупцем, свідчать про продовження позивачем господарської діяльності з придбання насіння соняшника і не вбачається звязку з договором поставки сільськогосподарської продукції № 12014 від 07 березня 2014 року, укладеним між ПП "Агропром 2008" ПП "Стратос-Центр".

За договором купівлі-продажу № 78306 від 07.09.2016 позивач виступає продавцем 300 тон насіння соняшника врожаю 2016 року за ціною 10500,00 грн за 1 тону.

За договором поставки № 60101347 від 31.05.2016 позивач є продавцем 130 тон насіння соняшника врожаю 2015 року за ціною 11250,00 грн за 1 тону.

Враховуючи кількість передбаченого цими договорами насіння для продажу, рік врожаю насіння, суд не вбачає жодної пов'язаності цих договорів з договором між сторонами спору № 12014 від 07 березня 2014 року.

Крім того, вказані два договори були укладені після того, як державним виконавцем при виконанні рішення суду у справі № 904/5341/15 про зобов'язання відповідача передати позивачу насіння соняшника було встановлено відсутність товару та постановою від 12.04.2016 повернуто виконавчий документ без виконання.

Позивачем не надано документів, які б підтверджували факти укладання у 2014 році договорів поставки купівлі-продажу з покупцями, предметом яких мало бути насіння, яке він мав отримати від відповідача.

Наявність лише розміру упущеної вигоди, без обґрунтування реальної можливості її отримання, не є підставою для задоволення вимоги про стягнення упущеної вигоди. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, реальності збитків (у тому числі упущеної вигоди), причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками, і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Крім доказування самого вартісного характеру втраченої вигоди, додатково необхідно обґрунтувати за допомогою відповідних засобів доказування причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та не отриманими доходами (прибутком), зазначити (з відповідним документальним підтвердженням) на заходи, вжиті позивачем щодо одержання доходів, обґрунтувати (з документальним підтвердженням) з яких міркувань виходив позивач, при визначенні розміру упущеної вигоди.

Отже якщо позивач предявляє вимогу про відшкодування упущеної вигоди він має надати документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди. Крім того, згідно з ч.4 ст.623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Ці заходи позивачем також не наведені. Позивач зазначає, що у разі отримання від відповідача товару він реалізував би його за більш високою ціною і отримав прибуток у вигляді різниці цін. Суд не сприймає це як безспірний довід, оскільки неможливо абсолютно чітко передбачити коли і за якою ціною можна було реалізувати насіння, позивач посилається на вартість насіння у червні 2016 року, але невідомо де воно зберігалось би такий тривалий час, чи не втратило б свої харчові якості, не виключається можливість знищення насіння гризунами чи вплив інших негативних факторів. У разі реалізації товару у 2015 році його вартість була значно меншою, що також впливає на розмір можливого прибутку, але визначення цього є неможливим.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином не довів спричинення йому збитків у вигляді неотриманого прибутку та їх розмір, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати на оплату судового збору та витрати на послуги адвоката покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 26.12.2016.

Суддя ОСОБА_3