КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2016 р. Справа№ 911/134/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Коваль Н.В. - представник за довіреністю б/н від 07.11.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Києво - Святошинська тепломережа" Київської обласної ради

на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.11.2016

у справі № 911/134/16 (суддя - Подоляк Ю.В.)

за заявою Комунального підприємства "Києво - Святошинська тепломережа" Київської обласної ради

про розстрочку виконання судового рішення,

за позовом Комунального підприємства "Боярка-Водоканал"

до Комунального підприємства "Києво - Святошинська тепломережа" Київської обласної ради

про стягнення 1 986 262,79 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Боярка-Водоканал» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради (надалі - відповідач) про стягнення 1986262,79 грн., з яких 1114484,92 грн. основний борг, 516068,51 грн. інфляційні втрати, 86595,11 грн. 3% річних, 269114,25 грн. пеня (вимоги з урахуванням клопотання про уточнення позовних вимог від 29.02.2016 № 109).

Рішенням господарського суду Київської області від 26.04.2016 у справі № 911/134/16 позовні вимоги у даній справі задоволено частково: стягнуто з Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради на користь Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» 728 223,13 грн. основного боргу, 380 215,57 грн. інфляційних втрат, 37 139,07 грн. 3% річних, 40 035,20 грн. пені, 17 784,19 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2016 у справі № 911/134/16 змінено. Позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради на користь Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» основний борг в сумі 468 857,27 грн., інфляційні втрати в сумі 277 147,16 грн., 3% річних в сумі 28 524,58 грн., пеню в сумі 40 035,20 грн., судовий збір в сумі 12 218,46 грн. В іншій частині у позові відмовлено. Стягнуто з Комунального підприємства «Боярка-Водоканал» на користь Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 9 008,55 грн.

На виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 судом було видано відповідні накази від 19.09.2016.

Комунальне підприємство «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради звернулося до Господарського суду Київської області із заявою про розстрочку виконання судового рішення у даній справі - постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 на 36 місяців зі сплатою щомісячно по 22966,20 грн. з 01.11.2016 по 01.11.2019. Заява обґрунтована скрутним фінансовим становищем заявника.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.11.2016 відмовлено Комунальному підприємству "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради в задоволенні заяви про розстрочку виконання судового рішення - постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 у справі № 911/134/16.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Комунальне підприємство "Києво - Святошинська тепломережа" Київської обласної ради 05.12.2016 (згідно відтиску штемпеля Господарського суду Київської області на апеляційній скарзі) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 22.11.2016 та задовольнити заяву про розстрочку виконання рішення суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 26.12.2016.

В судовому засіданні 26.12.2016 представник заявника апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, ухвалу від 22.11.2016 - скасувати та задовольнити заяву Комунального підприємства «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради про розстрочку виконання судового рішення у даній справі.

Представник позивача в судове засідання 26.12.2016 не з'явився, однак в день судового засідання через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливість забезпечення присутності представника.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 (ст. 102 - для перегляду ухвали в суді апеляційної інстанції) цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду у даній справі - не надходило. При цьому заявник наполягав на рогляді його апеляційної скарги та заперечив проти задоволення клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Таким чином суд апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, дійшов висновку про необхідність розглянути справу за наявними у ній матеріалами. А тому клопотання позивача про відкладення розгляду апеляційної скарги відхиляється колегією суддів.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника заявника, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясував місцевий господарський суд та вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради, звертаючись до суду з заявою про розстрочку виконання судового рішення у даній справі, зазначив, що підприємство знаходиться в скрутному фінансовому становищі, яке зумовлене тим, що основною діяльністю відповідача є вироблення теплової енергії, що носить сезонний характер, у зв'язку з чим у підприємства відсутній стабільний дохід та відсутні грошові кошти на рахунках підприємства навіть на виплату заробітної плати працівникам. Також заявник зазначає, що причиною неможливості повністю виконати судове рішення у даній справі є також існування в нього величезної заборгованості за спожитий природний газ перед ПАТ НАК «Нафтогаз України» розміром близько 8 млн. грн. та невідшкодування державою різниці в тарифах на послуги водопостачання та водовідведення розміром 734 883 грн. з причин відсутності коштів у бюджеті.

В підтвердження зазначеного, заявником подано до суду банківські виписки по рахункам підприємства, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2016 року, довідку щодо заборгованості Києво-Святошинська тепломережа КОР КП перед НАК «Нафтогаз України».

За вказаних обставин, заявник просив суд першої інстанції розстрочити виконання судового рішення у даній справі - постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 на 36 місяців зі сплатою щомісячно по 22966,20 грн. з 01.11.2016 по 01.11.2019.

Позивач у справі - Комунальне підприємство «Боярка-Водоканал» проти надання розстрочки виконання судового рішення у даній справі під час розгляду заяви в суді першої інстанції - заперечив та зазначив, що його підприємство також знаходиться в скрутному матеріальному становищі, яке зумовлене недофінансуванням, наявністю значної дебіторської заборгованості та неотриманням різниці в тарифах на послуги з водопостачання та водовідведення. Через недофінансування та значну дебіторську заборгованість, водоканал не розраховується вчасно з ПАТ «Київобленерго» за спожиту електроенергію, внаслідок чого заборгованість водоканалу перед енергопостачальною організацією становить 1 400 830,51 грн.

В підтвердження зазначеного, позивачем подано до суду довідку щодо заборгованості з різниці в тарифах, розрахунки обсягу заборгованості з різниці в тарифах на послуги з водопостачання та водовідведення, протокол засідання обласної комісії з виконання завдань, пов'язаних з погашенням заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу, довідку щодо заборгованості КП «Боярка-Водоканал» перед ПАТ «Київобленерго» за спожиту електроенергію для виробничих потреб. У зв'язку з зазначеним, позивач зазначає, що розстрочення виконання судового рішення у даній справі значно погіршить і так скрутне матеріальне становище позивача.

Суд першої інстанції, розглядаючи подану заяву дійшов висновку про відсутність виняткового випадку та обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим у даній справі, які є обов'язковими для надання розстрочки виконання рішення суду. Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

За приписами частини 1 статті 36 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

У відповідності до ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Тобто, підставами задоволення заяви про розстрочку виконання рішення можуть бути обставини, якими його виконання ускладнюється чи видається неможливим.

Пунктом 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Так, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення.

Стаття 121 ГПК України не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може, зокрема, розстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні розстрочки є винятковість цих обставин та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Вищого господарського суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 910/32578/15).

Розглядаючи подану заяву як місцевий господарський суд, так і суд апеляційної інстанції враховує те, що обидві сторони, як позивач, так і відповідач (заявник) у справі є комунальними підприємствами, які знаходиться в скрутних фінансових становищах, що, зокрема, зумовлює наявність у них значних заборгованостей перед іншими кредиторами та неотриманням від держави різниці в тарифах на послуги, які надаються підприємствами. Обидва комунальні підприємства знаходяться в рівнозначних незадовільних для них фінансових становищах.

Посилання відповідача на те, що стягнення з нього всієї суми негативно вплине на його законні майнові інтереси, і як наслідок погіршить його фінансове становище, не є винятковим випадком та не можуть вважаться обставинами, що ускладнюють або виключають можливість виконання рішення суду у даній справі.

Доданий до апеляційної скарги графік погашення заборгованості Комунального підприємства "Києво - Святошинська тепломережа" Київської обласної ради перед Публічним акціонерним товаритсвом "Національної компанії України «Нафтогаз України», судом апеляційної інстанції не приймається, оскільки відповідач жодним чином не обгрунтував неможливості подання такого доказу до суду першої інстанції (лише вказав ст. 101 ГПК України перед прохальною частиною апеляційної скарги), окрім цього даний графік складено в односторонньому порядку, з якого неможливо встановити чи було погоджено такий графік з кредитором, а саме ПАТ "НАК "Нафтогаз України"; даний графік також не містить ані дати складення даного документу, ані дати погодження його Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області. Окремо суд апеляційної інстанції зазначає, що в судовому засіданні 26.12.2016 представник заявника на вимогу суду подати оригінал вказаного графіку зазначила, про неможливість надання оригіналу вказаного документу на даному судовому засіданні, а також не змогла сказати чи він взагалі узгоджений та підписаний ПАТ "НАК "Нафтогаз України". А тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неможливість прийняття даного документу як доказу в порядку ст. 33, 34, 36, 43, 99, 101 ГПК України, як підставу для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення заяви про розстрочку виконання судового рішення у даній справі.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що сторона не позбавлена права звернутись до суду першої інстанції з новим клопотанням про розстрочку виконання судового рішення у даній справі із посиланням на даний графік, як на нову підставу (в разі його складання, узгодження, підписання, тощо).

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Так, рішеннями ЄСПЛ у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 (п. 33), та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 (п. 38) встановлено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Таким чином, враховуючи зазначені обставини та беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, баланс інтересів сторін, матеріальні інтереси сторін їх фінансовий стан, а також таку обставину, що обидві сторони є комунальними підприємствами, суд дійшов висновку про відсутність виняткового випадку та обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим у даній справі, які є обов'язковими для надання розстрочки виконання рішення суду.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32 - 34, 36, 43, 49, 99, 101-106, 121 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Києво - Святошинська тепломережа" Київської обласної ради на ухвалу Господарського суду Київської області від 22.11.2016 у справі № 911/134/16 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 22.11.2016 у справі № 911/134/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/134/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім