РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016Справа №910/19015/16

За позовомЛуцького міського центру зайнятості
До Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
ОСОБА_1
Простягнення 10 852,97 грн.
Суддя Андреїшина І.О.

Представники:

Від позивачане з'явився
Від відповідача не з'явився
Від третьої особи не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Луцький міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення з Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України 10 852,97 грн. матеріального забезпечення, виплаченого ОСОБА_1 як з роботодавця останньої у зв'язку з її поновленням на роботі за рішенням суду відповідно до п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 за вказаними вимогами було порушено провадження у справі № 910/19015/16, яку призначено до розгляду на 23.11.2016, а також залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1

У судовому засіданні 23.11.2016 судом було відхилено клопотання відповідача про залучення ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, прийнято заперечення проти позову, здійснено перехід до розгляду спору по суті, заслухано обґрунтування представника позивача та відповідача.

Відповідно до ухвали від 23.11.2016 розгляд справи було відкладено на 30.11.2016 для дослідження доказів т а через неявку третьої особи.

Згідно з ухвалою від 28.11.2016 позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

30.11.2016 в судовому засіданні судом було отримано додаткові документи по справі від представників сторін, заслуханої їх пояснення по суті спору та відкладено розгляд справи у зв'язку з неявкою третьої особи та неподанням витребуваних документів.

Ухвалою від 07.12.2016 позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

14.12.2016 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі.

У судове засідання сторони та третя особа уповноважених представників не направили.

Зважаючи на обмеженість процесуальних строків вирішення спору, належне повідомлення представників сторін про дату, час і місце розгляду справи, неодноразове заслуховування в судових засіданнях пояснень представників по суті спору, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представників сторін і третьої особи з винесенням рішення по суті спору за наявними у справі матеріалами, що містять достатньо відомостей про взаємовідносини сторін і третьої особи.

Так, згідно з позовною заявою та поясненнями представника позивача позов заявлений в порядку ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" до відповідача як роботодавця ОСОБА_1, з якого підлягає утриманню сума виплаченого соціального забезпечення у зв'язку з поновленням звільненого працівника на роботі за рішенням суду.

Відповідач проти позову заперечує, адже на виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України виплатило їй 10 178,28 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також відповідач вважає, що спір не повинен розглядатися господарським судом через відсутність між сторонами господарських правовідносин, а тому просить суд припинити провадження у ній.

У письмових поясненнях по справі, що надійшли від третьої особи, ОСОБА_1 вказує, що постійно повідомляла інспектора Луцького міського центру зайнятості про хід судового процесу з оскарження наказу про звільнення, підтверджує отримання соціальної допомоги та виконання відповідачем наказів про поновлення на роботі і про звільнення з роботи після поновлення, а також зазначає, що заробітну плату за період з 26.08.2015 по 27.10.2015 не отримувала.

Розглянувши вимогу відповідача про припинення провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (спір не підлягає вирішенню у господарських судах), суд вважає, що вона не може бути задоволена, так як припинення провадження у цій справі унеможливить розгляд у судовому порядку позовних вимог Луцького міського центру зайнятості, і, таким чином, позбавить позивача права на звернення до суду та отримання судового захисту, адже у відкритті провадження у справі за цими ж вимогами позивачу вже було відмовлено ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 28.03.2016, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09.08.2016 № 22-ц/796/9739/2016, тобто, набрала законної сили.

Крім того, Апеляційним судом міста Києва у справі № 757/283/16-ц (апеляційне провадження № 22-ц/796/8471/2016) за позовом Луцького міського центру зайнятості до Державного агентства з енергоефективності та енергозбереження України про стягнення коштів встановлено безпідставність висновків суду першої інстанції про необхідність розгляду такої справи в порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи на суб'єктний склад сторін, описані судові рішення та насамперед, з метою недопущення порушення права позивача на судовий захист, суд вважає за належне провести вирішення по суті заявленого спору в порядку господарського процесуального судочинства.

14.12.2016 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2015 ОСОБА_1 була звільнена з посади начальника відділу контрольно-наглядової діяльності Управління Державного агентства енергоефективності та енергозбереження у Волинській області згідно з наказом Державного агентства енергоефективності та енергозбереження № 147-к.

08.04.2015 за наказом Луцького міського центру зайнятості № НТ150408 ОСОБА_1 було надано статус безробітного з 03.04.2015.

Наказом Луцького міського центру зайнятості від 10.04.2015 № НТ150410 ОСОБА_1 було призначено допомогу по безробіттю.

25.08.2015 постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/82771/15 за позовом ОСОБА_1 було визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства енергоефективності та енергозбереження від 01.04.2015 № 147-к "щодо звільнення" в частині звільнення ОСОБА_1, поновлено її на посаді начальника відділу контрольно-наглядової діяльності Управління Державного агентства енергоефективності та енергозбереження у Волинській області та присуджено до стягнення з Державного агентства енергоефективності та енергозбереження 10 178,28 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2015 у справі № 826/82771/15 залишено без змін.

Згідно з наказом Луцького міського центру від 12.10.2015 № НТ151012 було припинено реєстрацію ОСОБА_1 як безробітної та припинено виплату допомоги по безробіттю.

Посилаючись на п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та вказуючи, що за період перебування на обліку у Луцькому міському центрі зайнятості ОСОБА_1 отримала допомогу по безробіттю з 02.05.2015 по 12.10.2015 в сумі 10 852,97 грн., позивач просить стягнути такі кошти з відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримуються суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Згідно з приєднаним до позовної заяви розрахунком Луцького міського центру зайнятості від 03.11.2015 № 4993/07-35 сума, яку отримала ОСОБА_1 становить 10 852,97 грн., а період її розрахунку: 02.05.2015 - 06.10.2015.

Відповідно до отриманих від третьої особи пояснень, на роботі її було поновлено наказом Державного агентства енергоефективності та енергозбереження від 27.10.2015 № 477-к, яким, серед іншого, управління фінансування, бухгалтерського обліку та звітності Державного агентства енергоефективності та енергозбереження було зобов'язано виплатити ОСОБА_1 10 178,28 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2015 по 25.08.2015.

Також, у поясненнях вказується, що на підставі заяви ОСОБА_1 її було звільнено з посади згідно з п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України за наказом від 27.10.2015 № 480-к та відповідно до цього наказу виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.04.2015 по 27.10.2015.

При цьому, ОСОБА_1 вказує, що заробітну плату за період з 26.08.2015 по 27.10.2015 Державне агентство енергоефективності та енергозбереження їй не нараховувало та не виплачувало.

Факт отримання коштів від Луцького міського центру зайнятості в сумі 10 852,97 грн. ОСОБА_1 не заперечує.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що на виконання судового рішення про поновлення на посаді та стягнення коштів ОСОБА_1 було виплачено 10 178,28 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2015 по 25.08.2015.

Матеріалами справи, де міститься платіжне доручення від 27.10.2015 № 569 та відомість № 132 від 27.10.2016, підтверджується, що 27.10.2015 ОСОБА_1 були виплачені кошти в сумі 10 178,28 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Стаття 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" має назву "Права, обов'язки та відповідальність роботодавця".

Аналіз наведеної статті дає підстави вести мову про те, що утримання з роботодавця сум виплаченого органами соціального страхування забезпечення безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду є мірою відповідальності роботодавця, покладенням на його тягаря грошової компенсації, яку в законному порядку від органів соціального страхування отримала особа, яка була незаконно звільнена, оскільки право на отримання оплати правці є невід'ємним правом особи, що гарантовано Конституцією України.

Судом встановлено, що не будучи обізнаним з фактом отримання ОСОБА_1 соціальних виплат згідно з Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та на виконання рішення суду про поновлення на роботі відповідач виплатив ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 10 178,28 грн. за період з 01.04.2015 по 25.08.2015, тобто, роботодавцем сплачено кошти працівникові, понесено матеріальні витрати, іншими словами, компенсовано кошти, які через незаконне звільнення не виплачувалися у вигляді заробітної плати щомісячно, у зв'язку з чим задоволення позовних вимог, період нарахування яких частково охоплюється сплаченими відповідачем сумами (до 25.08.2015), призведе до подвійної відповідальності відповідача, що є неприпустимим.

Наразі, саме ОСОБА_1 є особою, яка отримала і соціальну допомогу по безробіттю від Луцького міського центру зайнятості і, одночасно, середній заробіток за час вимушеного прогулу від роботодавця.

Статтею 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч. 2, ч. 3).

Як слідує з позовної заяви і приєднаних до неї документів, ОСОБА_1 повідомляла позивача про оскарження в судовому порядку факту свого звільнення і Луцький міський центр зайнятості був обізнаний з винесенням постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.08.2015 та ухвали Київського апеляційного господарського суду від 01.10.2015, проте самостійно, з власної волі, продовжував виплачувати ОСОБА_1 соціальну допомогу по безробіттю за період після 25.08.2015 по 06.10.2015 (як вказано у розрахунку від 03.11.2015 № 4993/07-35).

Посилання ОСОБА_1 на те, що у період з 26.08.2015 по 27.10.2015 відповідач не нараховував та не виплачував їй заробітну плату, не є предметом судового розгляду у справі № 910/19015/16 і не належить до компетенції господарського суду.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги судом відхиляються, а судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача у зв'язку з відмовою у позові.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 19.12.2016 р

Суддя І.О. Андреїшина