КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа№ 910/6568/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Колеснік М.П.

за участю представників:

від позивача - Коптілін С.Ю.

від відповідача - 1 не з`явився

від відповідача - 2 не з`явився

від відповідача - 3 Ляшенко А.В.

від відповідача - 4 не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Закритого акціонерного товариства "Центрбудінвест" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 (суддя Васильченко Т.В. судді ЛюбченкоМ.О., ІвченкоА.М.)

за позовом Закритого акціонерного товариства "Центрбудінвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Київ Анімейшн"

Акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Сімолтана Інвестментс Лтд" (Simoltana Investments Ltd.)

Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрбудсервіс"

Головного управління юстиції в місті Києві в особі Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Шевченківського району реєстраційної служби Головного управління юстиції в місті Києві

про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ЗАТ "Центрбудінвест" звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Київ Анімейшн", Акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Сімолтана Інвестментс Лтд" (Simoltana Investments Ltd.), Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрбудсервіс", Головного управління юстиції в місті Києві в особі Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Шевченківського району реєстраційної служби Головного управління юстиції в місті Києві про визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав та визнання права власності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 у позовних вимогах Закритого акціонерного товариства "Центрбудінвест" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Закрите акціонерне товариство "Центрбудінвест" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій зазначає, що рішення прийнято при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, а тому просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Згідно автоматичного розподілу апеляційна скарга була передана судді Смірновій Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Центрбудінвест" повернуто без розгляду.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.03.2015 скасовано ухвалу суду від 15.12.2014 та справу повернуто до суду апеляційної інстанції для здійснення апеляційного провадження.

Згідно із автоматичним розподілом справ між суддями, апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Смірнова Л.Г., судді: Кропивна Л.В., Чорна Л.В.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду ОСОБА_5 у зв`язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, для розгляду скарги визначено колегію у складі: головуючий суддя - Смірнова Л.Г., судді: Кропивна Л.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою суду від 16.03.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Смірнова Л.Г., судді: Кропивна Л.В., Пашкіна С.А. та призначено до розгляду на 16.09.2015, зобов'язано Закрите акціонерне товариство "Центрбудінвест" на підставі Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965, здійснити переклад на англійську мову даної ухвали суду, а також прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, підтвердження про вручення та короткий виклад документу, що підлягає врученню, нотаріально посвідчити вірність перекладу та надати їх в 3 примірниках до загального відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду в строк до 01.04.2015 та зупинено провадження по справі до 15.09.2015.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника позивача на виконання вимог ухвали від 16.03.15 надавався пакет документів.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2015, у зв'язку з перебуванням суддів КропивноїЛ.В. та Пашкіної С.А. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційних скарг колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Чорної Л.В., Агрикової О.В.

Ухвалою суду від 16.09.2015 справу № 910/6568/14 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Смірнова Л.Г. суддів: Чорної Л.В., Агрикової О.В.

Крім того, ухвалою суду від 16.09.2015 поновлено провадження по справі № 910/6568/14.

Ухвалою суду від 16.09.2015 розгляд скарги був відкладений до 07.10.2015.

Розпорядженням заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015, у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Руденко М.А., Агрикової О.В.

Ухвалою суду від 07.10.2015 справу № 910/6568/14 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Смірнова Л.Г. суддів: Руденко М.А., Агрикової О.В.

Ухвалою суду від 07.10.2015 розгляд матеріалів апеляційної скарги призначено на 20.04.2016. Зобов'язано Закрите акціонерне товариство "Центрбудінвест" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Центрбудсервіс, здійснити переклад ухвали Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 у справі №910/6568/14 про відкладення розгляду апеляційної скарги Закритого акціонерного товариства "Центрбудінвест", короткий виклад документу, що підлягає врученню даної ухвали на англійську мову, нотаріально посвідчити вірність перекладу, та надати їх в трьох примірниках до загального відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду в строк до 19.10.2015, апеляційне провадження зупинено.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 20.04.2016, у зв`язку з участю судді Смірнової Л.Г. у підготовці суддів для підтримання кваліфікації, призначений повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу передано для розгляду колегії суддів: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою суду від 22.04.2016 апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І. та призначено до розгляду на 17.11.2016.

Зобов'язано Закрите акціонерне товариство "Центрбудінвест", надати Київському апеляційному господарському суду в строк до 30.06.2016 нотаріально засвідчені переклади ухвали Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 у справі № 910/6568/14 про прийняття апеляційної скарги Закритого акціонерного товариства "Центрбудінвест" до провадження, короткий виклад документу, що підлягають врученню даної ухвали на англійську мову, прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів та надати в трьох примірниках, нотаріально посвідчити вірність перекладу.

Закрите акціонерне товариство "Центрбудінвест" після надання суду вказаних документів та перекладів, отримати їх в суді та надіслати разом з "Проханням про вручення за кордоном судових або позасудових документів, відповідно до Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справа" The Registrar of the Supreme Court c/o Sonya Young Registrar, High Court P.O. Box 418 Road Town, Tortola British Virgin Islands та надати суду докази направлення поштового відправлення вказаному адресату.

В судовому засіданні 17.11.2016 по справі оголошено перерву до 01.12.2016.

В судовому засіданні 01.12.2016 по справі оголошено перерву до 20.12.2016.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника відповідача - 3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення є законним та обґрунтованим, а тому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судові засідання на вказані дати з`явилися представники позивача та відповідача-3 та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Представники відповідача 1, 2, 4 в судові засідання не з`являлись, про день та час розгляду скарги повідомлялись належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями, наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавали.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача - 3, дослідивши наявні матеріали справи, встановивши, що наявні матеріали справи є достатніми для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а неявка представників відповідачів 1,2 4 не перешкоджає розгляду справи, вони не були позбавлені можливості, у випадку необхідності, подати додаткові письмові пояснення, заперечення щодо поданої апеляційної скарги, вирішив розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, встановивши наступне:

27.05.2008 було прийняте рішення про створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрбудсервіс", єдиним засновником (учасником) якого став позивач.

Як юридична особа ТОВ "Центрбудсервіс" зареєстроване 12.06.2008 (номер запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 0030257).

Відповідно до протоколу № 1 установчих зборів товариства від 27.05.2008 прийняте рішення щодо формування статутного капіталу за рахунок вкладів учасників товариства у розмірі 500000 грн., що становить 100% статутного капіталу.

06.06.2008 позивач частково оплатив свою частку в статутному капіталі товариства на суму 250000 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Згідно п.п. 3.5, 3.6.1 статуту, затвердженого рішенням загальних зборів учасників, оформленим протоколом № 6 від 01.07.2009 статутний капітал товариства створюється в розмірі 2000000 грн. - частка учасника ЗАТ "Центрбудінвест" в розмірі 2000000 грн. становить 100% статутного капіталу.

22.07.2008 позивач в особі голови правління ОСОБА_7 уклав договір купівлі-продажу корпоративних прав № 22/07-08 з Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Київ Анімейшн", відповідно до умов якого позивач продав ТОВ з іноземними інвестиціями "Київ Анімейшн" корпоративні права, а саме частку у статутному капіталі товариства у розмірі 100%.

Відповідно до умов пункту 2.1 спірного договору ціна корпоративних прав складає 900000 грн.

Згідно з п. 2.2 спірного договору покупець сплачує продавцю грошову суму в розмірі вказаної вище ціни корпоративних прав протягом одного дня з моменту підписання акту приймання-передачі корпоративних прав шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця, або у інший спосіб, передбачений чинним законодавством України.

При цьому, право власності продавця на корпоративні права переходить до покупця відповідно в день підписання акта приймання-передачі корпоративних прав (п. 2.3 договору).

15.07.2009 ЗАТ "Центрбудінвест" та ТОВ з іноземними інвестиціями "Київ Анімейшн" укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до пункту 1 якої сторони дійшли згоди викласти пункт 2.2 договору у новій редакції та встановили, що в якості розрахунків за договором покупець передає (уступає) продавцеві всі права за договором уступки права вимоги № 21/09 від 09.04.2009, які полягають у праві на одержання від ВАТ КБ "Надра" грошових вкладів на загальну суму 1303996 грн. 00 коп. за відповідними договорами депозиту.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.07.2009 порушено провадження у справі №44/443-б про банкрутство Закритого акціонерного товариства "Центрбудінвест".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.08.2009 визнано розмір кредиторської заборгованості боржника - Закритого акціонерного товариства "Центрбудінвест" на суму 256392701 грн., призначено у справі № 44/443-б розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Кізленка Вадима Андрійовича.

Постановою господарського суду міста Києва від 09.08.2011 у справі № 44/443-б визнано банкрутом Закрите акціонерне товариство "Центрбудінвест", припинено процедуру розпорядження майном боржника та повноваження розпорядника майна боржника, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Щербаня О.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.07.2013 у справі № 44/443-б продовжено строк ліквідаційної процедури та повноваження ліквідатора Закритого акціонерного товариства "Центрбудінвест" арбітражного керуючого Щербаня О.М. на шість місяців.

Позивач, в особі ліквідатора товариства, звертаючись із даним позовом до суду, обґрунтував свої вимоги тим, що спірний договір не відповідає вимогам ч. 3 ст. 147 ЦК України, ч. 4 ст. 53 Закону України "Про господарські товариства", п. 4.5 статуту товариства, а також укладений головою правління позивача з перевищенням повноважень, без отримання згоди наглядової ради на відчуження корпоративних прав.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, мотивує це тим, що при укладанні спірного договору були дотриманні всі чинні на той час норми законодавства, а тому вимоги позивача є безпідставними. Крім того, відповідачем подано в суді першої інстанції заяву про застосування позовної давності до вимог позивача.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України (ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За загальним правилом, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (ст.ст. 655, 656 ЦК України).

Аналіз змісту оспорюваного договору, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу корпоративних прав, дає підстави для висновку, що він містить предмет договору (частка в статутному капіталі товариства), також сторони обумовили його ціну (900000 грн.) та інші істотні умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Недодержання вказаного положення в момент вчинення правочину, а також частин другої, третьої, п'ятої, шостої ст.203 Цивільного кодексу України є підставою для недійсності правочину (ст.215 Цивільного кодексу України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У такому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як наголошено в постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Як зазначалось вище, між позивачем та відповідачем-1 22.07.2008 був укладений договір купівлі-продажу корпоративних прав, відповідно до умов якого позивач продав ТОВ з іноземними інвестиціями "Київ Анімейшн" корпоративні права, а саме частку у статутному капіталі Товариства у розмірі 100%.

Відповідно до умов пункту 2.1 спірного договору ціна корпоративних прав складає 900000 грн.

15.07.2009 ЗАТ "Центрбудінвест" та ТОВ з іноземними інвестиціями "Київ Анімейшн" укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до пункту 1 якої сторони дійшли згоди викласти пункт 2.2 договору у новій редакції та встановили, що в якості розрахунків за договором покупець передає (уступає) продавцеві всі права за договором уступки права вимоги № 21/09 від 09.04.2009, які полягають у праві на одержання від ВАТ КБ "Надра" грошових вкладів на загальну суму 1303996 грн. за відповідними договорами депозиту.

28.12.2009 відбулися загальні збори учасників товариства, на яких, зокрема, прийняте рішення про прийняття до складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Київ Анімейшн", вихід зі складу учасників Товариства ЗАТ "Центрбудінвест" та затвердження статуту товариства у новій редакції (протокол № 8 загальних зборів учасників Товариства від 28.12.2009).

Відповідно до пункту 3.5 статуту товариства у редакції від 28.12.2009 статутний капітал становить 2000000 грн., при цьому частка ТОВ з іноземними інвестиціями "Київ Анімейшн" становить 2000000 грн., що складає 100% статутного капіталу позивача.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу корпоративних прав № 03/02/10 від 03.02.2010, укладеного між ТОВ з іноземними інвестиціями "Київ Анімейшн" та громадянином України ОСОБА_10, відбувся перехід права власності на частку у статутному капіталі товариства у розмірі 100%.

20.10.2011 прийнято рішення загальних зборів, оформлене протоколом № 15, про зменшення статутного капіталу Товариства до 1575000 грн., у зв'язку з чим затверджено та зареєстровано 24.10.2011 нову редакцію статуту.

13.04.2012 рішенням загальних зборів учасників товариства, оформленим протоколом № 16, задоволено заяву ОСОБА_10 про вихід зі складу учасників товариства та передачу належної йому частки у розмірі 100% статутного капіталу на користь ОСОБА_11, а також затверджено статут товариства у новій редакції.

20.08.2012 рішенням загальних зборів учасників товариства, оформленим протоколом № 17, задоволено заяву ОСОБА_11 про вихід зі складу учасників та передачу належної йому частки у розмірі 100% статутного капіталу на користь ОСОБА_12, до складу учасників товариства введено ОСОБА_12, статут товариства затверджено у новій редакції.

22.07.2013 рішенням загальних зборів учасників товариства задоволено заяву ОСОБА_12 про вихід зі складу учасників та передачу належної їй частки у статутному капіталі у розмірі 1575000 грн. на користь Акціонерної компанії з обмеженою відповідальністю "Сімолтана Інвестментс ЛТД", статут Товариства затверджено у новій редакції (протокол загальних зборів учасників Товариства № 19 від 22.07.2013).

Отже, з 22.07.2013 і на даний час єдиним учасником товариства з часткою у статутному капіталі в розмірі 100% є акціонерна компанія з обмеженою відповідальністю "Сімолтана Інвестментс ЛТД".

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване рішення, зокрема дійшов висновку, що позивачем, при укладанні спірного договору, було порушено ч. 3 ст. 147 ЦК та ч. 4 ст. 53 Закону України "Про господарські товариства".

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицію місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 52 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції станом на дату укладення спірного договору) у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється статутний (складений) капітал, розмір якого повинен становити не менше суми, еквівалентної 100 мінімальним заробітним платам, виходячи із ставки мінімальної заробітної плати, діючої на момент створення товариства з обмеженою відповідальністю. До моменту реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю кожен з учасників зобов'язаний внести до статутного (складеного) капіталу не менше 50 відсотків вказаного в установчих документах вкладу. Внесення до статутного (складеного) капіталу грошей підтверджується документами, виданими банківською установою.

Частинами 1, 2 статті 53 Закону України "Про господарські товариства" визначено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Втім, частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути відчужена до повної її сплати лише в тій частині, в якій її уже сплачено (ч. 4 ст. 53 Закону України "Про господарські товариства" та ч. 3 ст. 147 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, єдиним учасником Товариства в момент укладення спірного договору було Закрите акціонерне товариство "Центрбудінвест" з часткою в розмірі 100% статутного капіталу, що становив 2000000,00 грн.

Згідно з витягами з банківського рахунку Товариства підтверджується факт формування статутного капіталу Товариства шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок Товариства 06.06.2008 - 250000,00 грн., 20.02.2009 - 250000,00 грн., 26.02.2009 - 574500,00 грн.

Тобто, станом на дату укладення спірного договору (22.07.2008), позивач оплатив свою частку в статутному капіталі товариства лише на суму, що складає 250000 грн.

В той же час, умовами договору купівлі-продажу, а саме п. 2.3 сторони визначили, що право власності продавця на корпоративні права переходить до покупця відповідно в день підписання акта приймання-передачі корпоративних прав.

Отже в даному випадку фактично сторони уклали договір купівлі-продажу з відкладальною умово.

Згідно із ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Відповідно з цим особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, яка невідомо настане чи ні.

За таким правочином на момент його вчинення права та обов`язки не виникають, а їх настання відбувається при відкладальній обставині.

Позивач та відповідач - 1, укладаючи спірний договір купівлі-продажу, чітко визначили, що від продавця (позивача) до покупця (відповідача - 1) право власності на корпоративні права, тобто 100% статутного капіталу ТОВ «Центрбудсервіс», переходить в день підписання акту приймання-передачі корпоративних прав.

Як було встановлено місцевим судом та підтверджується наявними матеріалами справи, згідно з витягами з банківського рахунку відповідача - 3 підтверджується факт формування статутного капіталу товариства шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок останнього 06.06.2008 - 250000 грн., 20.02.2009 - 250000 грн., 26.02.2009 - 574500 грн.

Дійсно на момент укладання спірного договору - 22.07.2008 позивачем була сплачена лише частина від 100% статутного капіталу товариства (25000 грн.).

В той же час, сторони в п. 1.3 договору визначили, що на момент укладання цього договору розмір статутного капіталу товариства складає 500000 грн. Статутний капітал сформований частково, за рахунок грошових внесків учасника в розмірі 250000 грн., що складає 50% загального розміру статутного капіталу товариства.

Тобто, покупець на дату підписання договору, був обізнаний із тим, що статутний капітал товариства сформований лише на 50%, не заперечував проти цього, а навпаки, сторони визначили, що право власності до покупця на корпоративні права, придбані за вказаним договором, перейде до останнього в момент підписання акут приймання-передачі таких прав, дата підписання такого акут не було чітко визначена сторонами та строк підписання акут також не був обмежений часовими рамками.

В матеріалах справи наявна копія акту приймання-передачі частки в статутному капіталі ТОВ «Центрбудсервіс», який підписаний вповноваженими представниками продавця та покупця, за яким власне і відбулась передача права власності на корпоративні права відповідачу - 1.

Даний акт підписаний між сторонами після внесення учасником товариства 100% статутного капіталу, що підтверджується інформацією, яка зазначена безпосередньо у акті приймання-передачі.

Як зазначалось вище, за загальним правилом, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 3 ст. 147 ЦК України визначено, що частка учасника товариства з обмеженою відповідальністю може бути відчужена до повної її сплати лише у тій частині, в якій її уже сплачено.

В даному конкретному випадку, з урахуванням умов, укладеного між сторонами спірного договору, відчуження частки товариства відбулось саме в момент підписання сторонами акту приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства.

Як загальними нормами чинного законодавства України так і спеціальними в сфері корпоративного права, не заборонено вчиняти правочини з відкладальною умоваою, а також передбачати інший момент переходу права власності за договором купівлі0продажу ніж дата укладання такого договору, а тому місцевим судом не обґрунтовано було здійснено висновок щодо порушення сторонами при укладанні спірного правочину ч. 3 ст. 147 ЦК та ч. 4 ст. 53 Закону України "Про господарські товариства"

Стосовно твердження позивача та апелянта про те, що укладання спірного правочину зі сторони продавця (позивача) було вчинено з перевищенням повноважень, особи, що діяла від імені ЗАТ «Центрбудінвест», що є підставою для визнання такого договору недійсним, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом. Виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства (ст. 161 ЦК України).

Представником позивача в суді апеляційної інстанції до матеріалів справи була долучена копія статуту позивача в редакції від 2006, яка за словами представника (що не було спростовано представником відповідача - 3), яка була чинна на момент укладання спірного договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 13.1 положень вказаної редакції статуту позивача виконавчий орган товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю є голова правління, який обирається Загальними зборами акціонерів товариства та вирішує всі питання діяльності товариства, крім тих, що віднесені цим статутом та/або іншими внутрішніми нормативними документами товариства до компетенції інших органів управління товариства.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, при обґрунтуванні факту перевищення повноважень особою, яка підписувала спірний договір від імені позивача, посилався на п. 12.5.26 статуту, проте такий пункт містить в редакції статут позивача від 2009 року, в той час як на момент укладання договору діяла редакція статуту від 2006 року, яка не має такого пункту, а повноваження Наглядової ради, про які зазначав позивач та місцевий суд міститься саме в п. 12.5.14.

Отже, в п. 12.5.14 статуту в редакції, що була чинна на дату укладення договору купівлі-продажу визначено, що до компетенції Наглядової (спостережної) Ради товариства, зокрема, належить прийняття рішення про створення товариством (в тому числі - про участь товариства в якості співзасновника) інших юридичних осіб, прийняття участі (збільшення частки участі) у вже створених юридичних особах, включаючи господарські товариства (шляхом придбання частки в статутному капіталі, акцій чи інших корпоративних прав), а також про припинення участі (зменшення частки участі) в юридичних особах шляхом відчуження належних товариству часток у статутних капіталах, акцій чи інших корпоративних прав.

Згідно із п. 12.6 статуту ЗАТ "Центрбудінвест" питання, віднесені цим статутом до компетенції Наглядової (спостережної) Ради, пп. пп. 12.5.6, 12.5.12 та 12.5.23 - 12.5.29 відносяться до виключної компетенції Наглядової (спостережної) Ради й не можуть бути передані для вирішення виконавчому органу товариства.

В той же час, відповідно до п.11.3 статуту визначено, що загальні збори товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами акціонерів товариства до компетенції виконавчого органу.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, його було підписано зі сторони позивача - ЗАТ "Центрбудінвест" - головою правління ОСОБА_7 на підставі статуту ЗАТ "Центрбудінвест".

Втім, будь-яких доказів на підтвердження прийняття рішення Наглядовою (спостережною) Радою про відчуження частки у статутному капіталі ТОВ "Центрбудсервіс" матеріали справи не містять, як не містять і доказів прийняття відповідного рішення загальними зборами товариства.

Відповідач - 3 не погоджуючись із позицією позивача (апелянта) не заперечував факту перевищення ОСОБА_7 повноважень щодо укладання спірного договору, проте зазначав, що вказані дії були в подальшому схвалені товариством, складеними та підписаними річними фінансовими звітами та балансами позивача за 2008-2009 рік, що подавались до відповідних органів, та які містять дані про вчинення операції продажу корпоративних прав відповідачу-1.

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією відповідача - 3 з огляду на таке.

Згідно п. 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень.

Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Відповідно до п. 3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Згідно з п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено.

Відповідну правову позицію висловив Верховний суд України у постанові від 19.08.2014 по справі № 5013/492/12, в якій він, зокрема, зазначив, що схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі - продажу).

Зазначене вище також спростовує доваоди апелянта стосовного того, що схвалення будь-якого правочину повинно відбуватись також у формі конкретного правочину, в якому безпосередньо буде зазначено про схвалення іншого правочину.

Представником позивача та представником відповідача - 3 до матеріалів справи долучені відповідні копії фінансової звітності та балансу позивача за 2008-2009 рік, які підписані головою правління товариства ОСОБА_7 та бухгалтером товариства, які містять інформацію щодо вчиненого позивачем правочину щодо продажу корпоративних прав.

В той же час, суд апеляційної інстанції не приймає вказані документи як належний доказ схвалення товариством в подальшому укладання спірного договору, з урахуванням такого.

Пунктом 11.2.6 статут позивача до компетенції загальних зболрів, зокрема, відноситься затвердження річних результатів діяльності (в тому числі річної фінансової звітності) товариства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії.

Відповідно до п.14.1 статут (в редакції чинній на момент складання та підписання вказаних вище фінансових звітів) контроль за фінансово-господарською діяльністю товариства здійснюється ревізійною комісією товариства.

Ревізійна комісія зобов`язана вчасно проводити перевірку фінансово-господарської діяльності товариства за рік і надати свій висновок загальним зборам акціонерів товариства, спостережній раді та голові правління.

Згідно із п. 14.8 статуту без висновку ревізійної комісії про достовірність даних, що містяться в річному звіті та балансі товариства, загальні збори акціонерів товариства не можуть затверджувати річний звіт та баланс товариства.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції надав суду пояснення, що відповідні протоколи загальних зборів про затвердження річного звіту та балансу товариства за 2008-2009 рік та відповідні висновки ревізійної комісії стосовно фінансового звіту та балансу, що в подальшому затверджуються загальними зборами - відсутні та не можуть бути надані ним для огляду суду.

Представником відповідача - 3 дані факти не були спростовані в суді апеляційної інстанції належними та допустимими доказами, в розумінні ст. 33 ГПК України.

В той же час, колегія суддів не може приймати надані представниками сторін копії фінансової звітності та балансу як належні докази все таки проведення відповідних загальних зборів по затвердженню висновку ревізійної комісії щодо складеної фінансової звітності та балансу з огляду розміщення їх у вільному доступі на веб - сайті НКЦПФР, оскільки ані ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», ані постановою Кабінету міністрів України від 28.02.2000 № 419 «Про затвердження порядку подання фінансової звітності» не передбачено подачу одночасно із фінансовими звітами та балансами відповідних рішень загальних зборів товариства про затвердження вказаних документів та перевірку відповідними органами наявності таких рішень загальних зборів та висновку ревізійної комісії товариства, всі вказані питання та дії мають досліджуватися в порядку вирішення корпоративних спорів, за наявності таких.

Таким чином, укладаючи спірний договір без рішення Наглядової (спостережної) Ради чи загальних зборів позивача, про відчуження частки у статутному фонді товариства на користь третьої особи, голова правління ЗАТ "Центрбудінвест" порушив господарську компетенцію та діяв з перевищенням повноважень в порушення ст. 92, ч. 2 ст. 203 ЦК, а також відповідних пунктів статуту ЗАТ "Центрбудінвест".

Стосовно зауважень позивача щодо того, що загальні збори ТОВ «Центрбудсервіс» 28.12.2009 прийняли рішення про прийняття до складу учасників товариства ТОВ з іноземним капіталом «Київ Анімейшн», в той час як акт про приймання-передачі корпоративних прав, за яким відповідач - 1, з урахуванням положень договору купівлі-продажу, набув право власності на 100% частки в товаристві, був підписаний сторонами 30.12.2009 суд зазначає таке.

Дійсно, відповідно до протоколу № 8 загальних зборів ТОВ «Центрбудсервіс», 28.12.2009 було прийнято рішення про включення до складу учасників товариства ТОВ з іноземним капіталом «Київ Анімейшн».

Представником позивача до матеріалів позовної заяви долучена копія акту приймання-передачі частки в статутному капіталі від 30.12.2009.

Представником відповідача - 3 в місцевому суді разом з відзивом на позовну заяву долучалась копія акту приймання-передачі частки в статутному капіталі датована 15.07.2009 та надавались письмові пояснення стосовно того, що насправді вказаний акт підписувався саме в липні 2009, а не як зазначає позивач в грудні.

В той же час, в суді першої інстанції ухвалою суду від 04.08.2014 з відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Шевченківського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві витребовувалась копія реєстраційної справи відповідача - 3.

В матеріалах направленої копії реєстраційної справи знаходиться нотаріально посвідчена фотокопія договору купівлі-продажу корпоративних прав та акту приймання-передачі частки в статутному капіталі на якому вказана дата 30.12.2009, в той же час на зворотному боці акта міститься посвідчувальний напис нотаріуса, згідно якого вказана нотаріальна дія - посвідчення копії договору одночасно із копією акту, відбулась 28.12.2009

Зважаючи на те, що приватним нотаріусом посвідчення фотокопії договору та акту приймання-передачі до нього відбулось 28.12.2009, вказана дія нотаріуса, у встановленому законом спосіб, відповідно до Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, не була оскаржена, а також, нотаріусом відповідно до глави 15 вказаного положення не вчинено відповідних дій, при наявності у останнього сумнівів щодо достовірності поданого йому документу, колегія суддів приходить до висновку, що підписання акту приймання-передачі частки у статутному капіталі відбулось у строк до 28.12.2009.

Отже, судом апеляційної інстанції як і місцевим судом, в процесі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх матеріалів справи та доказів, поданих як представником позивача так і представником відповідача - 3, був встановлений факт порушення норм чинного законодавства при укладанні спірного договору купівлі-продажу, а саме вчинення представником позивача від імені товариства дії з перевищенням повноважень, яка в подальшому не була схвалена юридичною особою.

В той же час, представником відповідача - 3 в суді першої інстанції була подана заява про застосування до вимог позивача позовної давності, з огляду на те, що спірний договір був укладений в 2008 році, тоді як з позовними вимогами про визнання такого договору недійсним позивач звернувся до суду лише в 2014.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу (стаття 260 Цивільного кодексу України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 92 ЦК України визначено, що дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.

Відтак, для юридичної особи (суб'єкта підприємницької діяльності) як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Частиною сьомою статті 261 ЦК України передбачено, що винятки з правила частини першої цієї статті можуть бути встановлені законом.

Постановою господарського суду міста Києва від 09.08.2011 у справі № 44/443-б визнано банкрутом Закрите акціонерне товариство "Центрбудінвест", припинено процедуру розпорядження майном боржника та повноваження розпорядника майна боржника, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Щербаня О.М., що, на думку, позивача свідчить про наявність підстав для визнання поважними причини пропуску позовної давності, так як арбітражний керуючий Щербань О.М. не міг дізнатися про будь-які обставини, які свідчать про порушення прав позивача, раніше дати свого призначення.

Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) спеціальних норм про позовну давність (у тому числі для звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними угод боржника) не встановлено.

При цьому, пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що якщо порушення права мало місце до призначення ліквідаційної комісії, а позов подається у процесі ліквідації юридичної особи, перебіг позовної давності починається з моменту, коли про порушене право чи про особу, що його порушила, стало відомо чи мало стати відомо правовласникові, а не ліквідаційній комісії. У зв'язку з наведеним господарськими судами не можуть братися до уваги доводи новопризначеного (новообраного) керівника підприємства, установи, організації про те, що він дізнався про порушене право очолюваної ним юридичної особи лише з часу свого призначення (обрання), оскільки позовна вимога заявляється про захист прав саме юридичної особи, а не прав її керівника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 у справі №5013/492/12.

Позивач є стороною спірної угоди, а отже початок перебігу строку позовної давності є днем її підписання, а саме 22.07.2008.

За таких обставин, строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про визнання недійсною угоди, укладеної 22.07.2008, сплив 22.07.2011.

Втім, до суду з даним позовом ліквідатор позивача звернувся лише 10.04.2014, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності, без надання жодних доказів наявності поважних причин його пропуску.

Статтею 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом і сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги в основному зводяться до наявності поважних причин для визнання пропуску позовної давності пропущеного з поважних підстав, вони спростовуються усім вище зазначеним.

З урахуванням викладеного вище колегія суддів походжується із висновокм Господарського суду міста Києва про пропуск позивачем у справі позовної давності для звернення з вимогою про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу корпоративних прав, що є підставою для відмови у позові в повному обсязі.

Оскільки вимоги про визнання за позивачем права власності на частку у розмірі 100% у статутному капіталі Товариства; визнання Закритого акціонерного товариства "Центрбудінвест" єдиним учасником Товариства з усіма правами і обов'язками, які має учасник Товариства з обмеженою відповідальністю відповідно до законодавства; визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства від 28.12.2009, оформлених протоколом № 8 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрбудсервіс" від 28.12.2009; визнання недійсними зміни до статуту товариства, затверджених рішенням загальних зборів учасників товариства від 28.12.2009, оформленим протоколом № 8 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю "Центрбудсервіс" від 28.12.2009, зареєстрованих державним реєстратором 12.01.2010; скасування державної реєстрації змін до статуту товариства, затверджених рішенням загальних зборів учасників товариства від 28.12.2009, що були оформлені шляхом викладення статуту товариства у новій редакції; скасування усіх реєстраційних дій та записів у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців стосовно Товариства, проведені державними реєстраторами після реєстраційної дії щодо державної реєстрації змін до статуту товариства 12.01.2010 та зобов'язання товариства вжити заходів щодо приведення статуту та відомостей про товариство, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань у відповідність до прийнятого судового рішення, фактично заявлені як наслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу корпоративних прав, вказані вимоги також не підлягають задоволенню з вище зазначених підстав.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вище зазначене, а також докази надані представниками сторін як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку, Господарським судом міста Києва винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог Закритого акціонерного товариства "Центрбудінвест", а тому апеляційна скарга Закритого акціонерного товариства "Центрбудінвест" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Закритого акціонерного товариства "Центрбудінвест" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Центрбудінвест" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2014 у справі № 910/6568/14- без змін.

Матеріали справи № 910/6568/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко