РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2016Справа № 910/19420/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз"

до Державного агентства резерву України

про стягнення 1 055, 44 грн.

за участю представників:

від позивача:Єфіменко О.Ю.- представник за довіреністю № 10-618/д від 02.11.2016 р.
від відповідача:Ващенко В.В.- представник за довіреністю № 3844/0/4-16 від 09.11.2016 р.
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз" (далі - ПАТ "Укрнафта") з позовом до Державного агентства резерву України (далі - Держрезерв України) про стягнення 1 055, 44 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 295-Р від 17.04.2012 р. в частині своєчасної та повної оплати послуг зберігання, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ПАТ "Укрнафта" просить суд стягнути з Державного агентства резерву України заборгованість за послуги зі зберігання в сумі 1 055,44 грн.

У судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що сторонами не було узгоджено витрати на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2015 рік, як це передбачено умовами Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого Постановою Кабінету Мністрів України від 12.04.2002 р. № 532, а тому підстав для стягнення заборгованості з відповідача немає. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.04.2012 р. між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" в особі нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз" (зберігач) та Державним агентством резерву України (Держрезерв України) був укладений договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 295-Р (далі - договір).

Пунктом 1.1 цього договору передбачено, що зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - цінності) здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах зберігача.

Відповідно до п. 1.2 договору Держрезерв України передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно зі специфікацією (затвердженою номенклатурою) у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1 мр. Передбачені цим договором форми актів затверджуються Держрезервом України.

Згідно з п. 3.1 договору Держрезерв України зобов'язаний здійснювати відшкодування зберігачу витрати на зберігання цінностей у межах бюджетних асигнувань, передбачених на ці цілі.

Відповідно до п. 4.1 вартість зберігання цінностей визначається згідно з порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Крім того, на підставі умов договору сторонами було погоджено кошторис витрат на зберігання на 2015 р. у сумі 1 055,44 грн.

Судом встановлено, що на виконання умов договору зберігання у 2015 році ПАТ "Укрнафта" надало послуги зі зберігання матеріальних цінностей Державному агентству резерву України на загальну суму 1 055,44 грн., що підтверджується актом на відшкодування витрат за зберігання за 2015 р. та звітом про фактичні витрати на зберігання матеріальних цінностей за 2015 рік, які були направлені на адресу відповідача.

Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості наданих послуг за вказаним договором не виконав, проте листом № 1017/0/4-16 від 28.03.2016 р. повідомив ПАТ "Укрнафта", що не має зауважень до звіту про витрати на зберігання за 2015 р. на суму 1 055,44 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ч. 1 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Статтею 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 6 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого Постановою Кабінету Мністрів України від 12.04.2002 р. № 532 (далі - Порядок) встановлено, що сума витрат (Вз), що підлягають відшкодуванню, залежно від номенклатури, асортименту та особливостей технології зберігання визначається Держрезервом за найкращою ціновою пропозицією згідно з додатками 2 і 3 або за формулою: Bз = Kз х Sз + Dв, де Kз - середній розмір суми витрат на зберігання матеріальних цінностей виходячи з розрахунку на 1 кв. метр складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), 1 куб. метр холодильної камери, резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземного газового сховища, 1 тонну зернових культур (Кз = Св : Sз); Sз - площа складського приміщення (відкритого огородженого майданчика), об'єм холодильної камери (резервуара для зберігання нафтопродуктів, підземного газового сховища), тонн зернових культур; Dв - додаткові витрати.

При цьому у погодженому сторонами кошторисі до договору визначено показники Dв, Св, Sз, за 2015 р., а саме - Dв = 79,96 грн., Св = 799,57 грн., Sз = 26,1 кв.м.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що вартість наданих послуг позивачем не підтверджена. Як вбачається з п. 4.2 договору відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється за узгодженням між Держрезервом України та зберігачем згідно з поданими документами (узгодженого з Держрезервом України кошторису витрат, затверджених Держрезервом України актом виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобрезерву та наданими до нього копій документів, що підтверджують фактичні витрати, акту звірки заборгованості згідно з даним договором, податкової накладної на момент сплати).

А як вже встановлено судом, сторони погодили кошториси витрат на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву.

За таких обставин одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. ст. 525 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Оскільки матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем наданих ПАТ "Укрнафта" послуг, позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 1 055,44 грн. є такими, що заявлені правомірно та підлягають задоволенню.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позовних вимог покладаються на відповідача .

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз" до Державного агентства резерву України про стягнення 1 055, 44 грн. задовольнити.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, ідентифікаційний код 37472392) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (04053, м. Київ, пров. Нестеровський, 3-5, ідентифікаційний код 00135390) в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз" (42704, Сумська обл., м. Охтирка, вул. Київська, 119, ідентифікаційний код 05398533) заборгованість у сумі 1 055 (одна тисяча п'ятдесят п'ять) грн. 44 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 19 грудня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 26 грудня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.