КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2016 р. Справа№ 910/22792/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 14.12.2016

розглядаючи апеляційну скаргу Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 (повне рішення складено 23.11.2015)

у справі №910/22792/15 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна"

до 1) Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради

2) Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/22792/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ВНЗ "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/22792/15 та прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що висновки, викладені в рішенні місцевого господарського суду не відповідають обставинам справи та судом неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2016 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді ОСОБА_2., Гаврилюк О.М. прийнято вказану вище апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи №910/22792/15 за участю уповноважених представників сторін.

12 лютого 2016 року Департаментом промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 просить апеляційну скаргу ВНЗ "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/22792/15- без змін.

15 лютого 2016 року Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому відповідач-2 просить апеляційну скаргу ВНЗ "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/22792/15- без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2016 відкладено розгляд справи у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача.

14.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

14 березня 2016 року в судовому засіданні оголошено перерву до 04.04.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 у справі №910/22792/15 призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі №910/22792/15 зупинено до отримання висновку експерта.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2016 касаційну скаргу Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради задоволено, ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 скасовано, а справу №910/22792/15 передано до Київського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Справа розглядалась різними складами суду.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

У зв'язку з припиненням повноважень судді ОСОБА_1 та судді ОСОБА_2., на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.09.2016 змінено склад судової колегії: головуючий суддя -Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Вказана судова колегія розпочала розгляд апеляційної скарги спочатку і прийняла постанову у даній справі.

06 вересня 2016 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від відповідача-2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

03.10.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи. В обґрунтування поданого клопотання апелянт зазначає, що розмір завданих збитків є складовою складу цивільного правопорушення, а його встановлення потребує спеціальних знань очевидною необхідністю призначення експертизи.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши думку представників сторін, а також враховуючи заперечення відповідача-1 проти клопотання позивача про призначення експертизи від 26.10.2016, колегія суддів ухвалила відмовити відповідачу у задоволенні поданого клопотання, оскільки дійшла висновку про його необґрунтованість та з огляду на те, що постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2016 вже було скасовано ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 про призначення судово-економічної експертизи у даній справі.

26.10.2016 представником апелянта, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано клопотання про долучення додаткових документів, в якому позивач просить долучити висновок експерта за результатами проведення експертного економічного дослідження від 21.10.2016 за № 21/10/16.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України, суд апеляційної інстанції приймає та долучає до матеріалів справи висновок експерта.

Проте, апеляційний суд зазначає, що виходячи з приписів статті 32, частини 5 статті 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта не є обов'язковим та оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу, відповідно до частини 1 якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи те, що дослідження проведено за відсутності всіх наявних документів (зокрема, рішення Київської міської ради від 05.07.2001, № 375/1351 (із змінами від 11.07.2002 № 109/109, від 15.07.2004 № 373/1783, від 24.11.2005 № 425/2886 та від 09.03.2006 № 165/3256), Програми «Турбота. Назустріч киянам», Положення про фінансово-кредитну підтримку суб'єктів господарювання в м. Києві, тощо) для підтвердження збитків та з урахуванням приписів частини 5 статті 42, статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки господарським судом доказів в їх сукупності, вказане дослідження, на думку колегії, не має доказового значення при вирішенні даного господарського спору.

23.11.2016 та 25.11.2016 представниками відповідача -1 та відповідача-2 надано заперечення проти долучення до матеріалів справи висновку експерта, в якому відповідачі зазначають, що вказаний висновок не має доказового значення у вирішенні даної справи по суті. Також вказано, що документального підтвердження нанесення відповідачем-1 збитків позивачу судовим експертом не наведено.

06.12.2016 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаною з нею справи №910/12033/14.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши думку представників сторін, колегія суддів ухвалила відмовити відповідачу-2 у задоволенні поданого клопотання, оскільки дійшла висновку про його необґрунтованість.

06.12.2016 представником відповідача-1, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано додаткові пояснення, які долучено судом до матеріалів справи.

14.12.2016, до початку судового засідання, представником апелянта та представником відповідача-1 надано суду додаткові пояснення, які також долучено судом до матеріалів справи.

Представник позивача брав участь в судових засіданнях, в яких підтримував доводи апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Представники відповідачів-1,-2 брали участь в судових засіданнях, заперечували щодо вимог апеляційної скарги, надавали пояснення та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання апеляційної інстанції від 14.12.2016 з'явились представники відповідач-1,-2. Представник позивача в призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка представників сторін без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу без участі в судовому засіданні представників позивача.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10.08.2007 року між Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (позичальник) та Відкритим акціонерним товариство "Комерційний банк "Хрещатик", яке в подальшому (змінено найменування на Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик") (кредитор) укладено кредитний договір № 54-47/4-07 (далі - Кредитний договір).

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 у справі №910/11255/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 27.08.2015 встановлено, що 10.08.2007 року між Головним управлінням з питань регуляторної політики та підприємництва виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) правонаступником якого є Департамент промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (управління), Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик", яке в подальшому змінило найменування на Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" (кредитор) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (позичальник) укладено Договір № 23 про встановлення порядку сплати відсотків за користування не відновлювальною кредитною лінією, наданою згідно з Кредитним договором № 54-47/4-07 (далі - Договір 1).

Відповідно до пункту 1.1. Договору 1 кредитор в межах Положення про фінансово-кредитну підтримку суб'єктів господарювання в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 05.07.2001 року № 375/1351 (зі змінами від 11.07.2002 № 109/109, від 15.07.2004 № 373/1783, від 24.11.2005 № 425/2886 та від 09.03.2006 № 165/3256), на умовах та згідно з протоколом № 4 від 06.07.2007 року засідання Конкурсної комісії по відбору проектів для фінансово-кредитної підтримки суб'єктів господарювання в м. Києві, та відповідно до кредитного договору № 54-47/4-07 від 10.08.2007 року, укладеного між кредитором та позичальником, відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію у сумі 13 829 000,00 грн. під 19.5 % річних для реконструкції незавершеного будівництва дитячого санаторію "Перемога" з надбудовою та прибудовою під навчальний заклад інституту розвитку людини (інститут інвалідів) по вул. Крамського, 10, м. Київ (далі - Кредитний договір).

Згідно з пунктом 1.2. Договору 1 управління, за дорученням позичальника, згідно з протоколом № 4 від 06.07.2007 року засідання Конкурсної комісії по відбору проектів для фінансово-кредитної підтримки суб'єктів господарювання в м. Києві, сплачує кредитору щомісячно протягом 36 місяців після укладення Кредитного договору компенсаційну частину відсотків у розмірі 75 % від суми загальної відсоткової ставки, встановленої Кредитним договором. Компенсаційна частина відсотків сплачується з періодичністю, встановленою Кредитним договором.

Позичальник з періодичністю, встановленою Кредитним договором, сплачує кредитору частину відсотків в розмірі, що не підлягає компенсації, із розрахунку 25 % від загальної відсоткової ставки, встановленої Кредитним договором (пункт 1.3. Договору 1).

Відповідно до пункту 2.2. Договору 1 кредитор надає управлінню в термін до 23 числа кожного місяця письмове повідомлення з розрахунком відсотків, що підлягають сплаті позичальником і управлінням в поточному місяці. Управління впродовж 5 робочих днів після отримання цього письмового повідомлення від кредитора, але не пізніше останнього банківського дня кожного місяця, за письмовим дорученням позичальника перераховує компенсаційну частину відсотків із розрахунку 75 % від суми відсотків, що підлягають сплаті.

Пунктом 2.4. Договору 1 сторони погодили, що в разі несплати управлінням компенсаційної частини відсотків в строки, передбачені пунктом 2.2. цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити відповідну компенсаційну частину процентного платежу за рахунок власних коштів в строки, встановлені Кредитним договором. Після перерахування управлінням кредитору затриманого компенсаційного платежу, кредитор зобов'язаний повернути позичальнику отримані кошти на його поточний рахунок або зарахувати в рахунок майбутніх платежів позичальника по сплаті відсотків за користування кредитом згідно кредитного договору.

Згідно з пунктом 3.4. Договору 1 управління зобов'язується в межах бюджетних асигнувань, передбачених управлінню для підтримки малого і середнього підприємництва, у строки і в порядку, встановлені цим договором, сплачувати відповідну компенсаційну частину належних до сплати відсотків кредитору.

Відповідно до пункту 3.5. Договору 1 позичальник відповідає за своєчасну сплату відсотків в повному обсязі відповідно до умов Кредитного договору та в порядку, передбаченому в розділі 2 цього Договору.

Додатковими угодами № 1/5-ДУ від 24.04.2008 року, № 2/10-ДУ від 26.06.2009 року, № 3/22-ДУ від 23.10.2009 року, № 4/3-ДУ від 25.10.2010 року, № 5/2-ДУ від 25.08.2011 року, № 6/2-ДУ від 07.11.2012 року вносилися відповідні зміни до Договору 1.

04.06.2008 року між Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (позичальником) та Відкритим акціонерним товариство "Комерційний банк "Хрещатик", яке в подальшому змінило найменування на Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" (кредитором) було укладено генеральний договір № 24-47/1-08G (далі - Угода).

04.06.2008 року між Головним управлінням з питань регуляторної політики та підприємництва виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) правонаступником якого є Департамент промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (управління), Відкритим акціонерним товариством "Комерційний банк "Хрещатик", яке в подальшому змінило найменування на Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Хрещатик" (кредитор) та Вищим навчальним закладом "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (позичальник) укладено Договір № 10 про встановлення порядку сплати відсотків за користування кредитом, наданим згідно з генеральним договором № 24-47/1-08G (далі - Договір 2).

Відповідно до пункту 1.1. Договору 2 кредитор в межах Положення про фінансово-кредитну підтримку суб'єктів господарювання в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 05.07.2001 року № 375/1351 (зі змінами від 11.07.2002 № 109/109, від 15.07.2004 № 373/1783, від 24.11.2005 № 425/2886 та від 09.03.2006 № 165/3256), на умовах та згідно з протоколом № 3 від 24.04.2008 року засідання Конкурсної комісії по відбору проектів для фінансово-кредитної підтримки суб'єктів господарювання в м. Києві, та відповідно до генерального договору № 24-47/1-08G від 04.06.2008 року, укладеного між кредитором та позичальником, встановлює позичальнику ліміт кредитних операцій у сумі 30 000 000,00 грн. під 23,5 % річних для закінчення реконструкції незавершеного будівництва дитячого санаторію "Перемога" з надбудовою та прибудовою під навчальний заклад по вул. Крамського, 10, м. Київ (далі-Угода).

Згідно з пунктом 1.2. Договору 2 управління, за дорученням позичальника, згідно з протоколом № 3 від 24.04.2008 року засідання Конкурсної комісії по відбору проектів для фінансово-кредитної підтримки суб'єктів господарювання в м. Києві, сплачує кредитору щомісячно протягом 36 місяців після укладення Угоди компенсаційну частину відсотків у розмірі 75 % від суми загальної відсоткової ставки, встановленої Угодою. Компенсаційна частина відсотків сплачується з періодичністю, встановленою Угодою.

Позичальник з періодичністю, встановленою Угодою, сплачує кредитору частину відсотків в розмірі, що не підлягає компенсації, із розрахунку 25 % від загальної відсоткової ставки, встановленої Угодою (пункт 1.3. Договору 2).

Відповідно до пункту 2.2. Договору 2 кредитор надає управлінню в термін до 23 числа кожного місяця письмове повідомлення з розрахунком відсотків, що підлягають сплаті позичальником і управлінням в поточному місяці. Управління впродовж 5 робочих днів після отримання цього письмового повідомлення від кредитора, але не пізніше останнього банківського дня кожного місяця, за письмовим дорученням позичальника перераховує компенсаційну частину відсотків із розрахунку 75 % від суми відсотків, що підлягають сплаті.

Пунктом 2.4. Договору 2 сторони погодили, що в разі несплати управлінням компенсаційної частини відсотків в строки, передбачені пунктом 2.2. цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити відповідну компенсаційну частину процентного платежу за рахунок власних коштів в строки, встановлені Угодою. Після перерахування управлінням кредитору затриманого компенсаційного платежу, кредитор зобов'язаний повернути позичальнику отримані кошти на його поточний рахунок або зарахувати в рахунок майбутніх платежів позичальника по сплаті відсотків за користування кредитом згідно з Угодою.

Згідно з пунктом 3.4. Договору № 2 управління зобов'язується в межах бюджетних асигнувань, передбачених управлінню для підтримки малого і середнього підприємництва, у строки і в порядку, встановлені цим договором, сплачувати відповідну компенсаційну частину належних до сплати відсотків кредитору.

Відповідно до пункту 3.5 Договору 2 позичальник відповідає за своєчасну сплату відсотків в повному обсязі відповідно до умов Угоди та в порядку, передбаченому в розділі 2 цього Договору.

Додатковими угодами № 1/11-ДУ від 26.06.2009 року, № 2/22-ДУ від 23.10.2009 року, № 3/4-ДУ від 25.10.2010 року, № 4/1-ДУ від 30.06.2011 року, № 5/1-ДУ від 01.06.2012 року, № 6/3-ДУ від 07.11.2012 року вносилися відповідні зміни до Договору 2.

В свою чергу, рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2015 у справі №910/12033/14 встановлено, що 17.02.2011 рішенням Київської міської ради № 19/5406 затверджено міську цільову програму "Турбота. Назустріч киянам" на 2011 - 2015 роки, якою затверджено задатки місцевого бюджету для забезпечення компенсації витрат на навчання студентів з числа інвалідів, сиріт та дітей з малозабезпечених родин у Університеті "Україна" у загальному розмір 25300,00 тис грн. в т.ч. 2011 рік - 7700,00 тис. грн., 2012 рік - 4100,00 тис. грн., 2013 рік - 4300,00 тис. грн., 2014 рік - 4500,00 тис. грн., 2015 рік - 4700,00 тис. грн.

21.02.2013 рішенням Київської міської ради № 23/9080 внесено зміни до міської цільової програми "Турбота. Назустріч киянам" на 2011 - 2015 роки доручено виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) забезпечити підготовку розпорядження виконавчого орану Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації щодо визначення порядку відшкодування видатків на компенсацію оплати навчання у Університету "Україна" пільгових категорії студентів та затверджено задатки місцевого бюджету для забезпечення компенсації витрат на навчання студентів з числа інвалідів, сиріт та дітей з малозабезпечених родин у Університеті "Україна" у загальному розмір 29 973,90 тис грн. в т.ч. 2011 рік - 6350,00 тис. грн., 2012 рік - 10450,00 тис. грн., 2013 рік - 3973,9,00 тис. грн., 2014 рік - 4500,00 тис. грн., 2015 рік - 4700,00 тис. грн.

В серпні 2015 року Вищий навчальний заклад "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (далі-позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради (далі-відповідач-1), Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі-відповідач-2) про солідарне стягнення 22 730 397,71 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем-1 договору № 23 про встановлення порядку сплати відсотків за користування не відновлювальною кредитною лінією, наданою згідно з Кредитним договором № 54-47/4-07 від 10.08.2007 та договору № 10 про встановлення порядку сплати відсотків за користування кредитом, наданим згідно з Генеральним договором № 24-47/1-08G від 04.08.2008, а також тим, що відповідачем-2 не здійснено фінансування навчання студентів-інвалідів, студентів-сиріт та студентів з особливо важкими матеріальними умовами, які успішно навчаються у Вищому навчальному закладі "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" в рамках міської цільової програми "Турбота. Назустріч киянам".

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ВНЗ "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/22792/15 та прийняти нове рішення суду, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дослідив та не надав належної оцінки того факту, що внаслідок неотримання коштів від відповідачів у справі в обумовлені договірними відносинами строки, позивач був змушений отримати додаткові кредитні кошти на сплату платежів за укладеними кредитними договорами від 10.08.2007 №54-47/4-07 та від 04.06.2008 №24-47/1-08/G шляхом укладання додаткових кредитних договорів, а також суд неправильно застосував положення ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Приписами статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: - втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Нормами ст. 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно з приписами статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Кредитор, вимагаючи відшкодування збитків, має довести три перші умови відповідальності, зокрема факт порушення боржником зобов'язання, розмір збитків, причинний зв'язок. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню кредитором.

Статтею 623 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Положення ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України кореспондує положенням ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, якщо кредитор пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо).

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.12.2014 у справі №910/11255/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 27.08.2015 встановлено, що Договором № 23 про встановлення порядку сплати відсотків за користування не відновлювальною кредитною лінією, наданою згідно з Кредитним договором №54-47/4-07 від 10.08.2007 року та Договором № 10 про встановлення порядку сплати відсотків за користування кредитом, наданим згідно з Генеральним договором № 24-47/1-08G від 04.06.2008 року не передбачено майново-господарських зобов'язань позичальника та управління один перед одним.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження позивача щодо обов'язку відповідача сплати компенсаційної частини відсотків позивачу є безпідставними та необґрунтованими, оскільки пунктами 3.4 Договору № 1 та Договору № 2 передбачено, що компенсація сплачується кредитору.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що сплата компенсаційної частини відсотків здійснюється управлінням на підставі Угоди про співробітництво від 19.09.2001. Оскільки бюджет міста Києва приймається на один рік і кошти з бюджету міста на "Підтримку малого і середнього підприємництва" кожного року Київською міською радою передбачаються в різних обсягах, між кредитором та управлінням щорічно укладають додаткові угоди до Угоди про співробітництво від 19.09.2001, з урахуванням відповідних бюджетних асигнувань і компенсаційна виплата здійснюється в межах щорічних бюджетних асигнувань, затверджених відповідними рішеннями Київради.

Крім того, рішенням Київської міської ради від 04.02.2014 № 6/10152 "Про бюджет міста Києва на 2014 рік" за рахунок коштів загального фонду бюджету міста Києва відповідачу-2 на підтримку малого та середнього підприємництва передбачено 100 000,00 грн. У 2013-2014 роках бюджетні асигнування відповідачу-2 на зазначені цілі не виділялись.

Отже, у разі відсутності бюджетних асигнувань Департамент промисловості та розвитку підприємництва виконавчого органу Київської міської ради не зобов'язаний сплачувати відповідну компенсаційну частину належних до сплати відсотків.

Враховуючи викладене вище, а також те, що Договором № 23 про встановлення порядку сплати відсотків за користування не відновлювальною кредитною лінією, наданою згідно з Кредитним договором № 54-47/4-07 від 10.08.2007 та Договором №10 про встановлення порядку сплати відсотків за користування кредитом, наданим згідно з Генеральним договором № 24-47/1-08G від 04.06.2008, сторони погодили, що відповідальність позичальника за сплату відсотків, передбачених Кредитним договором № 54-47/4-07 від 10.08.2007 та Генеральним договором № 24-47/1-08G від 04.06.2008 в повному обсязі несе позивач, то твердження останнього про завдання йому збитків відповідачем-1 спростовуються.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведені норми, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення збитків з відповідача-2 внаслідок неналежного фінансування навчання студентів-інвалідів, студентів-сиріт та студентів з особливо важкими матеріальними умовами, які успішно навчаються у Вищому навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" в рамках міської цільової програми "Турбота. Назустріч киянам", є необґрунтованими, оскільки позивачем не обґрунтовано наявність елементів складу цивільного правопорушення в діях останнього. Отже, вказані позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від від 16.11.2015 у справі №910/22792/15 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від від 16.11.2015 у справі №910/22792/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/22792/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/22792/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/22792/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк