РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016Справа № 910/19004/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "Київський вітамінний завод" (далі - Завод) до Української будівельної корпорації "Укрархбудінвест" (далі - Корпорація) про розірвання договору та стягнення 154 680,00 грн.,

за участі представників:

позивача: Дитинюка Я.Л. за довіреністю від 24 червня 2016 року № б/н,

відповідача: Бондаренка О.М. - керівника,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2016 року Завод звернувся до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29 серпня 2014 року між ним та Корпорацією було укладено договір підряду на виконання проектних робіт № 29/08, за умовами якого позивач здійснив попередню оплату в розмірі 154 680,00 грн. Оскільки відповідач обумовлені цим договором роботи виконав не в повному обсязі та з недоліками, Завод, посилаючись на статті 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 173, 179, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив стягнути з відповідача вищевказану суму авансу, а також розірвати даний договір.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 жовтня 2016 року порушено провадження у справі № 910/19004/16. Розгляд даної справи призначено судом на 17 листопада 2016 року.

У судовому засіданні 17 листопада 2016 року оголошено перерву до 8 грудня 2016 року.

Ухвалою суду від 8 грудня 2016 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів та оголошено в судовому засіданні перерву до 22 грудня 2016 року.

Під час судового засідання 22 грудня 2016 року представник Заводу просив позов задовольнити в повному обсязі, пославшись на обставини та факти, викладені в позові.

Представник Корпорації просив у задоволенні позову відмовити, пославшись на обставини, викладені у відзиві на позов від 7 грудня 2016 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих сторонами документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників Заводу та Корпорації, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2014 року між сторонами було укладено договір підряду на виконання проектних робіт № 29/08, за умовами якого Корпорація зобов'язалась власними силами та засобами у відповідності до вимог чинного законодавства розробити за завданням Заводу проектну документацію реконструкції офісних та виробничих (чистих класифікованих) приміщень 3-го поверху корпусу «Б» для розміщення комплексу виробництва ГЛФ на території Заводу, за адресою: місто Київ, вулиця Копилівська, будинок 38, а останній - прийняти та оплатити виконані роботи.

Даний правочин підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками. Строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 9.1 цієї угоди).

Згідно з пунктом 2.1 вказаного правочину роботи виконуються відповідно до наданих Заводом містобудівних умов та обмежень, технічних умов та завдання на проектування.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.5, 3.6 договору загальна вартість робіт склала 184 800,00 грн., в тому числі ПДВ - 30 800,00 грн. Після підписання цього правочину Завод протягом 3 робочих днів зобов'язався сплатити Корпорації аванс у розмірі 35 % від вартості за цим договором, що становить 64 680,00 грн. Остаточний розрахунок між сторонами здійснюється протягом 5 календарних днів з моменту оформлення сторонами акту здачі-прийняття виконаних робіт.

Пунктом 4.1 даної угоди передбачено, що строк виконання робіт складає 60 календарних днів з моменту отримання документації за пунктом 2.1 цього договору, а також попередньої оплати відповідно до пункту 3.5 правочину.

Відповідно до пункту 4.5 договору здача-прийняття виконаних робіт здійснюється шляхом підписання сторонами акту здачі-прийняття виконаних робіт та передачі за видатковою накладною у чотирьох примірниках готової проектно-кошторисної документації.

Замовник має право не приймати виконані роботи у разі виявлення відступів від завдання та інших вихідних даних, затверджених Заводом. У випадку мотивованої відмови Заводу від прийняття робіт сторони у триденний строк складають двосторонній акт із зазначенням усіх недоліків та строків їх виправлення (пункти 4.6, 4.7 договору).

Згідно з пунктом 6.4 даної угоди в разі виявлення недоліків у проектно-кошторисній документації Корпорація на вимогу Заводу зобов'язана у відповідний строк безоплатно переробити проектно-кошторисну документацію або здійснити необхідні додаткові роботи.

Пунктом 9.3 договору сторони погодили, що виключають можливість односторонньої відмови від виконання зобов'язань чи одностороннього розірвання цього правочину.

Із матеріалів справи вбачається, що 5 вересня 2014 року Корпорацією був виставлений рахунок-фактура № СФ-0000004 на суму авансу в розмірі 64 680,00 грн., яка сплачена Заводом 9 вересня 2014 року відповідно до платіжного доручення № 19813 від цієї ж дати.

23 грудня 2014 року відповідач звернувся до позивача з листом № 27 щодо додаткового авансування виконаних робіт в розмірі 90 000,00 грн., в якому також повідомив, що залишок робіт буде виконано в січні наступного року. Також відповідач зазначив, що по вказаному договору виконано близько 85 % робіт.

У зв'язку з цим, Корпорацією був виставлений 23 грудня 2014 року рахунок-фактура № СФ-0000007 на аванс в розмірі 90 000,00 грн., який позивач оплатив 24 грудня 2014 року згідно з платіжним дорученням № 23413.

26 грудня 2014 року за накладною № 1 Заводу була передана по одному екземпляру проектна документація, а саме: том 1 - архітектурно-будівельні рішення, том 2 - опалення, вентиляція, електрообладнання, електротехнічні рішення, том 3 - система пожежної сигналізації, система оповіщення про пожежу.

Як вбачається з матеріалів справи, 6 березня 2015 року Завод звернувся до відповідача з листом № 02/322, в якому зазначив про виявлені недоліки та зауваження, які просив у найкоротший термін привести у відповідність до норм ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», виправити або обґрунтувати відсутність відповідних розділів та зауваження даного комплекту проекту.

З метою позасудового врегулювання спору позивач направляв відповідачу вимогу від 9 вересня 2016 року № 17/1435 про розірвання договору та повернення грошових коштів у розмірі 154 680,00 грн., проте дана претензія залишена останнім без відповіді.

В обґрунтування підстав заперечення проти заявлених позовних вимог Корпорація послалася на те, що Завод не передав обумовлені договором вихідні дані для розроблення проектної документації, у зв'язку з чим відповідач передав лише частину виконаних робіт, які були прийняті позивачем без зауважень.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 статті 887 ЦК України унормовано, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (стаття 846 ЦК України).

Згідно з пунктами 1, 2 статті 888 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов'язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов'язковим для сторін з моменту його затвердження замовником. Підрядник зобов'язаний додержувати вимог, що містяться у завданні та інших вихідних даних для проектування та виконання пошукових робіт, і має право відступити від них лише за згодою замовника.

Відповідно до частини 4 статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Частиною 1 статті 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Пунктом 2 статті 891 ЦК України визначено, що у разі виявлення недоліків у проектно-кошторисній документації або в пошукових роботах підрядник на вимогу замовника зобов'язаний безоплатно переробити проектно-кошторисну документацію або здійснити необхідні додаткові пошукові роботи, а також відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 ГПК України).

В обґрунтування підстав звернення з даним позовом до суду Завод, зокрема, послався на те, що розроблена відповідачем проектна документація має ряд недоліків та не відповідає завданню.

Із умов укладеного між сторонами договору слідує, що роботи Корпорація виконує відповідно до наданих Заводом містобудівних умов та обмежень, технічних умов, завдання на проектування протягом 60 календарних днів із дати їх отримання, а також попередньої оплати.

Натомість, у матеріалах справи відсутні докази передачі Заводом вищенаведеної документації відповідачу, що свідчить про необґрунтованість тверджень позивача щодо порушення Корпорацією строків виконання визначених робіт, а також щодо неякісного їх виконання.

Крім того, позивачем також не надано акт про недоліки та строки їх виправлення, складання якого обумовлено сторонами в пункті 4.7 договору в триденний строк у разі мотивованої відмови Заводу від прийняття робіт.

Разом із цим, наявний у матеріалах справи лист Заводу від 6 березня 2015 року № 02/322 щодо виявлених недоліків складений майже через три місяці з дати підписання сторонами накладної про передачу розробленої документації, та не відповідає визначеній договором формі фіксування допущених Корпорацією відступів від завдання.

Також, положеннями частини 4 статті 849 ЦК України визначено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Відповідно до пункту 4.9 договору в разі прийняття за взаємною згодою стороні рішення про припинення робіт по цьому правочину сторони складають двосторонній акт, згідно з яким Завод зобов'язався сплатити Корпорації фактично виконані роботи, після чого договір вважається виконаним.

Разом із цим, доказів виконання вищенаведених умов договору сторонами до суду також не подано.

Таким чином, враховуючи відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів, що свідчать про порушення відповідачем умов даної угоди щодо строків та якості виконання визначених робіт, а також доказів щодо обсягу прийнятих позивачем робіт, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовної вимоги Заводу про стягнення з відповідача 154 680,00 грн. авансу.

Щодо вимоги Заводу про визнання вказаного договору розірваним, суд зазначає наступне.

Приписами статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється всього того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (частина 2 статті 852 ЦК України).

Разом із цим, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували факт істотного порушення відповідачем умов договору, що в розумінні приписів статті 651 ЦК України є обов'язковою умовою для розірвання договору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога Заводу про розірвання вказаного договору є необґрунтованою, що зумовлює суд відмовити в її задоволенні за недоведеністю.

Оскільки в позові відмовлено, понесені у справі судові витрати відповідно до вимог статті 49 ГПК України залишаються за позивачем.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27 грудня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко