РІШЕННЯ

"01" грудня 2016 р.Справа № 921/680/16-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я.

Розглянув справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АГРО-МВ", м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агрозахід", с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область

про cтягнення неустойки в сумі 15 282, 20 грн за прострочення терміну поставки товару.

За участю представників сторін від :

Позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність №29/09 від 29.09.2016р.);

Відповідача: не з'явився.

Представнику позивача в судовому засіданні оголошено склад суду та розяснено права і обовязки передбачені статтями 20, 22 ГПК України.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку статті 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання сторін.

В судовому засіданні 01.12.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АГРО-МВ" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агрозахід" про cтягнення неустойки в сумі 15 282, 20 грн за прострочення терміну поставки товару.

Ухвалою суду від 31.10.2016р. порушено провадження у даній справі та її розгляд призначено на 22.11.2016р., який на підставі статті 77 ГПК України відкладався на 01.12.2016 року з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду.

22.11.2016р. суд перейшов до розгляду справи по суті та оглянув оригінали документів доданих до позовної заяви.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задоволити повністю.

Представник відповідача в судові засідання не з"явився. Однак, через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву ( вх.№ 20786 від 01.12.2016р.), в якому заперечує щодо позовних вимог та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, повно та об'єктивно оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено:

Згідно статті 1 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є Договори та інші правочини.

12 травня 2016 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сервіс Агрозахід" (надалі Постачальник/відповідач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агро-МВ" (надалі Покупець/позивач) укладено договір поставки №120501/16, відповідно до умов якого в терміни та на умовах, що визначені цим Договором, Постачальник зобов"язується поставити та передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а саме: засоби захисту рослин, насіння, мікродобрива та мінеральні добрива (надалі - товар), а Покупець зобов"язується прийняти товар належної якості та сплатити за нього грошову суму, що складає його вартість, визначену на умовах Договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до пункту 4.1 Договору, сторони домовились, що строк поставки товару визначається у відповідних Додатках до даного Договору.

Пунктами 6.1, 6.2, 6.3, 6.8 Договору визначено, що поставка Товару здійснюється на умовах визначених у Додатках до цього Договору. Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару Покупцю за видатковою накладною, датою передачі є дата фактичного приймання Покупцем товару та оформлення сторонами відповідної видаткової накладної. Постачальник вважається таким, що виконав поставку товару після прийняття товару Покупцем і надання йому оригіналів наступних документів: рахунка, видаткової накладної та документу, що засвідчує якість товару.

Згідно п.7.1, п.7.2 Договору за порушення умов даного Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням умов цього Договору. Постачальник за прострочення поставки товару сплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення.

06 липня 2016 року сторонами підписано додаток №3 до договору поставки №120501/16 від 12.05.2016р. Специфікацію засобів захисту рослин (товару), якою домовились про перелік засобів захисту рослин, що постачаються Постачальником, в тому числі: найменування товару - кораген 20 к.с. (1л); кількість товару, л/кг 790 л; термін доставки товару Постачальником на базис поставки Продавця до - 11.07.2016р. та кораген 20 к.с. (5л) - 2010 л - до 11.07.2016р.

11 липня 2016 року між сторонами укладено додаток №1 до Специфікації (додатку) №3 від 06.11.2016р., яким сторони погодили провести коригування ціни та вартості товару, вказаного в Специфікації (додатку) №3 від 06.07.2016р.

Також, 13 липня 2016 року сторонами підписано додаток №4 до договору поставки №120501/16 від 12.05.2016р. Специфікацію засобів захисту рослин (товару), якою домовились про перелік засобів захисту рослин, що постачаються Постачальником, в тому числі: найменування товару - кораген 20 к.с. (1л); кількість товару, л/кг 280 л; термін доставки товару Постачальником на базис поставки Продавця до - 15.07.2016р. та кораген 20 к.с. (5л) - 520 л - до 15.07.2016р.

Договір поставки та додатки до договору поставки підписані сторонами та скріплені печатками юридичних осіб.

На виконання умов договору поставки відповідач поставив позивачу товар - засоби захисту рослин, про що свідчать видаткові накладні, підписані представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб.

Однак, як стверджує позивач, відповідач порушив умови договору щодо термінів поставки товару.

У додатку №3 до Договору, а саме у Специфікації від 06.07.2016 року на поставку 2800 літрів товару ("Кораген 20 КС") сторонами визначено строк поставки -11.07.2016 року.

Проте, відповідач поставив позивачу товар:

- у кількості 285 літрів - 12.07.2016р., що відображено у видатковій накладній №361 від 12.07.2016р. на суму 917 490,24 грн., тобто прострочив поставку на один календарний день;

- у кількості 565 літрів - 13.07.2016 року, що відображено у видатковій накладній №365 від 13.07.2016 року на суму 1 818 884,16 грн., тобто прострочив поставку на два календарні дні;

- у кількості 450 літрів - 14.07.2016 року, що відображено у видатковій накладній №427 від 14.07.2016 року на суму 1 448 668,80 грн. тобто прострочив поставку на три календарні дні.

У додатку №4 до Договору, а саме у Специфікації від 13.07.2016 року на поставку 800 літрів товару ("Кораген 20 КС") сторонами визначено строк поставки - 15.07.2016 року.

Однак, відповідач поставив позивачу товар:

- у кількості 700 літрів - 18.07.2016р., що відображено у видатковій накладній №440 від 18.07.2016р. на суму 2 253 484,80 грн., тобто прострочив поставку на три календарні дні;

- у кількості 100 літрів - 19.07.2016р., що відображено у видатковій накладній №475 від 19.07.2016р. на суму 321 926,40 грн., тобто прострочив поставку на чотири календарні дні.

Оскільки, відповідач порушив терміни поставки товару, а тому позивачем відповідно до пунктів 7.1, 7.2 Договору нарахувано відповідачу неустойку у розмірі 15 282,20 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія за №424 від 16.08.2016р. про сплату неустойки у розмірі 15 282,20 грн., яка залишена відповідачем без задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як визначено статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до статей 627, 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Як вбачається зі змісту укладеного сторонами договору, він по своїй правовій природі є договором поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу, згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як слідує із матеріалів справи, на виконання умов договору поставки №120501/16 від 12.05.2016р. (відповідно до умов якого в терміни та на умовах, що визначені цим Договором, Постачальник зобов"язується поставити та передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а саме: засоби захисту рослин, насіння, мікродобрива та мінеральні добрива (надалі - товар), а Покупець зобов"язується прийняти товар належної якості та сплатити за нього грошову суму, що складає його вартість, визначену на умовах Договору (п.1.1 Договору) відповідач поставив позивачу товар - засоби захисту рослин, про що свідчать видаткові накладні, підписані представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб (містяться в матеріалах справи).

Відповідно до пункту 4.1 Договору, сторони домовились, що строк поставки товару визначається у відповідних Додатках до даного Договору.

Пунктами 6.1, 6.2, 6.3, 6.8 Договору визначено, що поставка Товару здійснюється на умовах визначених у Додатках до цього Договору. Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару Покупцю за видатковою накладною, датою передачі є дата фактичного приймання Покупцем товару та оформлення сторонами відповідної видаткової накладної. Постачальник вважається таким, що виконав поставку товару після прийняття товару Покупцем і надання йому оригіналів наступних документів: рахунка, видаткової накладної та документу, що засвідчує якість товару.

06 липня 2016 року сторонами підписано додаток №3 до договору поставки №120501/16 від 12.05.2016р. Специфікацію засобів захисту рослин (товару), якою домовились про перелік засобів захисту рослин, що постачаються Постачальником, в тому числі: найменування товару - кораген 20 к.с. (1л); кількість товару, л/кг 790 л; термін доставки товару Постачальником на базис поставки Продавця до - 11.07.2016р. та кораген 20 к.с. (5л) - 2010 л - до 11.07.2016р.

Крім того, 11 липня 2016 року між сторонами укладено додаток №1 до Специфікації (додатку) №3 від 06.11.2016р., яким сторони погодили провести коригування ціни та вартості товару, вказаного в Специфікації (додатку) №3 від 06.07.2016р.

Також, 13 липня 2016 року сторонами підписано додаток №4 до договору поставки №120501/16 від 12.05.2016р. Специфікацію засобів захисту рослин (товару), якою домовились про перелік засобів захисту рослин, що постачаються Постачальником, в тому числі: найменування товару - кораген 20 к.с. (1л); кількість товару, л/кг 280 л; термін доставки товару Постачальником на базис поставки Продавця до - 15.07.2016р. та кораген 20 к.с. (5л) - 520 л - до 15.07.2016р.

Статтями 662, 663 Цивільного кодексу України визначено, що Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як визначено статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Однак, відповідач свої договірні зобов"язання щодо строків поставки товару належним чином не виконав.

Як вбачається із додатку №3 до Договору, а саме у Специфікації від 06.07.2016 року на поставку 2800 літрів товару ("Кораген 20 КС") сторонами визначено строк поставки -11.07.2016 року.

Проте, відповідач поставив позивачу товар:

- у кількості 285 літрів - 12.07.2016р., що підтверджується видатковою накладною №361 від 12.07.2016р. на суму 917 490,24 грн., тобто прострочив поставку на один календарний день;

- у кількості 565 літрів - 13.07.2016 року, що підтверджується видатковою накладною №365 від 13.07.2016 року на суму 1 818 884,16 грн., тобто прострочив поставку на два календарні дні;

- у кількості 450 літрів - 14.07.2016 року, що підтверджується видатковою накладною №427 від 14.07.2016 року на суму 1 448 668,80 грн. тобто прострочив поставку на три календарні дні.

Також, у додатку №4 до Договору, а саме у Специфікації від 13.07.2016 року на поставку 800 літрів товару ("Кораген 20 КС") сторонами визначено строк поставки -15.07.2016 року. Однак, відповідач поставив позивачу товар:

- у кількості 700 літрів - 18.07.2016р., що підтверджується видатковою накладною №440 від 18.07.2016р. на суму 2 253 484,80 грн., тобто прострочив поставку на три календарні дні;

- у кількості 100 літрів - 19.07.2016р., що підтверджується видатковою накладною №475 від 19.07.2016р. на суму 321 926,40 грн., тобто прострочив поставку на чотири календарні дні.

Також, позивачем на адресу відповідача направлялась претензія за №424 від 16.08.2016р. про сплату неустойки у розмірі 15 282,20 грн., проте остання залишена відповідачем без задоволення.

В силу статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема і сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 стаття 550 ЦК України).

Приписами статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

ОСОБА_3 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статтей 1, 3 цього ОСОБА_3 платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 2.9. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Пунктом 2.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно п.7.1, п.7.2 Договору за порушення умов даного Договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням умов цього Договору. Постачальник за прострочення поставки товару сплачує неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення.

Матеріалами справи підтверджено порушення відповідачем строків поставки товару, у звязку з чим позивачем нараховано неустойку у розмірі 15 282 грн 20 коп.

Перевіривши розрахунок за допомогою програми Ліга: ОСОБА_3 заявленої до стягнення неустойки у розмірі 15 282 грн 20 коп. суд вважає, вірно обрахованою та правомірно заявленою.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що згідно статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача неустойки в розмірі 15 282 грн 20 коп., яка неоплачена станом на день розгляду спору, підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем належними доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги повністю та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку у розмірі 15 282 грн 20 коп.

У відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1, 2, 4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Агрозахід", вул. Підлісна, 27, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область (ідентифікаційний код 38038313) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "АГРО-МВ", вул. Васильківська, 14, м. Київ (ідентифікаційний код 32641206) - 15 282 грн. 20 коп. неустойки за прострочення терміну поставки товару та 1 378 грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

5. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано "28" грудня 2016 року.

Суддя Я.Я. Боровець