номер провадження справи 33/111/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016 Справа № 908/2877/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Едельвейс, ЛТД (69001, м.Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 24)

до відповідача-1: Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206)

до відповідача-2: Комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги №6 (69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 21)

про визнання договору оренди продовженим,

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № б/н від 12.10.2016 р.; ОСОБА_2 довіреність №40 від 01.11.2016 р.;

від відповідача-1: ОСОБА_3 довіреність № 56/01/01-10 від 16.12.2016 р.;

від відповідача-2: ОСОБА_4 довіреність № 97 від 02.12.2016 р.;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Едельвейс, ЛТД, м. Запоріжжя звернулося в господарський суд Запорізької області з позовною заявою до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя та Комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6, м. Запоріжжя про визнання договору оренди нежитлового приміщення № 858 від 25.09.2001 р. продовженим на новий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

В обґрунтування правової підстави заявленого позову позивач посилається на приписи ст. 284 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та умови договору оренди нежитлового приміщення № 858 від 25.09.2001 р. За поясненнями позивача, рішенням господарського суду Запорізької області від 26.04.2012 р. по справі №5009/763/12 встановлено, що термін дії договору оренди № 858 від 25.09.2001 р. є пролонгованим до 25.09.2016 р. Після закінчення строку, на який договір було пролонговано, на направлене на адресу відповідача-1 звернення від 20.07.2016 р. (вих. № 27) про продовження терміну дії договору, позивач листом від 26.09.2016 р. (вих. № 4137/01/01-07/6430) отримав повідомлення про припинення терміну дії договору та вимогу повернути нежитлове приміщення. Зазначений лист від імені відповідача-1 підписано заступником директора Департаменту начальником управління приватизації Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради ОСОБА_5, який, на думку позивача, не мав повноважень щодо відмови від продовження терміну дії договору. Згідно із п.п. 15 п. 6.1 Положення про департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, тільки директор Департаменту має право представляти його інтереси без довіреності, тому, за твердженням позивача, така відмова не має юридичної сили і в силу ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди є продовженим на той же строк і на тих же умовах. Крім того вказує, що протягом дії договору позивач належним чином виконував свої зобовязання за договором. Просить позов задовольнити, визнати договір оренди № 858 від 25.09.2001 р. продовженим на новий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.10.2016 р. порушено провадження у справі № 908/2877/16, розгляд якої призначено на 06.12.2016 р.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 06.12.2016р. оголошувалася перерва до 20.12.2016 р.

05.12.2016 р. до господарського суду надійшла заява позивача вих. № 55 від 02.12.2016 р. про прийняття до розгляду позовної заяви в новій редакції.

В позовній заяві в новій редакції позивач просить:

1) визнати право ТОВ «Едельвейс, ЛТД» на укладання договору оренди нежитлового приміщення № 858 від 25.09.2001 р. на новий термін і на тих самих умовах , які були передбачені договором;

2) зобовязати Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та Комунальний заклад «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» укласти з ТОВ «Едельвейс, ЛТД» додаткову угоду про продовження дії договору оренди нежитлового приміщення № 858 від 25.09.2001 р. на новий термін і на тих же умовах, які були передбачені договором.

Розглянувши надану позивачем заяву від 02.12.2016 р. вих. № 55, суд відзначає, що фактично позивач подає новий позов, змінюючи при цьому одночасно предмет та підставу позову. В первісній позовній заяві позивач просить визнати договір оренди нежитлового приміщення № 858 від 25.09.2001 р. продовженим на той же строк та на тих же умовах та в обґрунтування своїх вимог зазначає, що лист Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради від 26.09.2016 р. (вих. № 4137/01/01-07/6430) з повідомленням про припинення терміну дії договору та вимогою повернути нежитлове приміщення не має юридичної сили, оскільки лист було підписано особою, яка не мала на це відповідних повноважень, тому в силу ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір є продовженим на той же строк та тих же умовах.

В поданій позовній заяві в новій редакції позивач просить визнати право ТОВ «Едельвейс, ЛТД» на укладення договору оренди на новий термін і на тих же умовах та зобовязати відповідачів укласти з ним відповідну додаткову угоду, посилаючись при цьому на відсутність рішення міської ради, яким рада надає відповідачу-1 повноваження самостійного розпорядження нерухомим майном та відповідного рішення про передачу відповідачу-2 нежитлового приміщення в господарське відання або оперативне управління. Також вказує на те, що позивач належним чином виконував умови договору та продовжує користуватися спірним приміщенням, про що свідчить підписаний сторонами акт № 6 прийому-здачі наданих послуг, згідно з яким відповідачем-2, як виконавцем, відповідно до рахунку № 6 від 11.11.2016 р. були надані послуги оренди за жовтень 2016 р., які сплачені платіжним дорученням № 1997 від 18.11.2016 р. Наведене, за твердженням позивача, надає йому згідно із ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» переважне право на укладення договору оренди на новий термін.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Отже, право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту часу, коли господарський суд після відкриття судового засідання, розяснення сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обовязків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог. Зміна предмета позову означає зміну матеріально-правової вимоги до позивача. Зміна підстави позову означає зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача.

Одночасна зміна і предмета і підстави позову не допускається ст. 22 ГПК України.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку. (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

В своїй заяві позивач просить прийняти до розгляду позовну заяву у новій редакції та фактично надає новий позов, змінюючи при цьому і предмет позову і підставу позову, що не відповідає вимогам ст. 22 ГПК України та п.3.12 постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18.

Враховуючи зазначене, суд відмовляє в прийнятті до розгляду заяви позивача вих. № 55, і розглядає раніше заявлену позовну вимогу про визнання договору оренди нежитлового приміщення № 858 від 25.09.2001 р. продовженим на новий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

В судовому засіданні 20.12.2016р. представники позивача підтримали свої вимоги та доводи в повному обсязі з урахуванням поданої заяви про прийняття до розгляду позовної заяви в новій редакції.

Представник відповідача-1 проти доводів позивача заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов.

У відзиві на позов Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради вказує, що строк дії договору оренди № 858 від 25.09.2001 р. закінчився 25.09.2016 р., про що орендаря було повідомлено листом № 4137/01/01-07/6430 від 26.09.2016 р. Спростовуючи доводи позивача про відсутність повноважень у заступника директора Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради ОСОБА_5 на підписання зазначеного листа, відповідач-1 зазначає, що лист від 26.09.2016 №4137/01/01-07/6430, на недійсність якого посилається позивач, був вже другим листом, яким позивач повідомлявся про те, що договір оренди продовжено не буде. Вперше відповідач-1 повідомив про це позивача листом від 31.08.2016 р. №3709/01/01-07, який згідно повідомлення про вручення поштового відправлення отримано позивачем 09.09.2016 р. Крім того, ОСОБА_5 має право вчиняти від імені департаменту дії без довіреності, інформація про що була внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на підставі п.3.3 Посадової інструкції заступника директора департаменту - начальника управління приватизації департаменту, затвердженої директором департаменту.

В наданих суду додаткових поясненнях, відповідач-1 зазначає наступне. П'ятирічний строк дії договору оренди № 858 від 25.09.2001р. сторонами неодноразово продовжувався, востаннє до 25.09.2016 р., однак, відповідачем-1 31.08.2016 р. направлено позивачу лист № 3709/01/01-07, в якому останнього повідомлено про припинення договору оренди та про необхідність повернення майна орендодавцеві за актом приймання-передачі. Вказаний лист отриманий орендарем 09.09.2016 р., тому відповідно до ст. 291 ГК України та п. 10.9 договору, з урахуванням п. 10.7 договору, дія останнього припинена. За доводами відповідача-1, пролонгація договору оренди передбачена ст. 764 ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та відбувається в позасудовому порядку в разі відсутності заперечень однієї із сторін про припинення договору оренди, а значить жодним чином не залежить від належного виконання орендарем своїх обов'язків. При цьому відповідач-1 вказує на помилкове ототожнення позивачем правового інституту пролонгації договору оренди (продовження договору на той же строк та на тих самих умовах), закріпленого ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та переважного права добросовісного орендаря, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий строк, що, як правило, здійснюється шляхом переукладення договору. Згідно зі ст. 777 ЦК України та ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар, який належним чином виконує свої обов'язки, має переважне право перед іншими особами та за інших рівних умов на продовження договору оренди на новий строк. Проте, позивачем відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України не надано належних доказів в підтвердження намірів власника майна передати вказане майно в оренду іншим особам. Відзначає, що орендоване за договором майно необхідне для власних потреб КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6», який стосовно цього майна здійснює право оперативного управління. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечив та надав до матеріалів справи витребувані судом документи, зокрема, листи КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6», якими, за доводами відповідача-2, підтверджується неналежне виконання ТОВ «Едельвейс, ЛТД» своїх зобовязань щодо сплати орендних платежів за договором оренди № 858 від 25.09.2001 р.

У відзиві на позов відповідач-2 вказує на припинення строку дії договору оренди №858 від 25.09.2001 р., про що Балансоутримувачем (КЗ «ЦПМСД № 6») на адресу Орендаря було направлено повідомлення від 28.07.2016 р. вих. № 263/01-12 та від 22.09.2016р. вих. № 315/01-12. За доводами відповідача-2, зважаючи на норми ст. 284 ГК України, відсутність згоди власника майна на продовження терміну дії договору не дає підстави вважати договір оренди № 858 від 25.09.2001 р. продовженим на новий термін.

За клопотанням представників сторін фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

В судовому засіданні 20.12.2016 р. справу розглянуто, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Суд зауважує, що виходячи з підстави та предмету заявленого позову, предметом судового розгляду є позовна вимога про визнання договору оренди нежитлового приміщення № 858 від 25.09.2001 р. продовженим на новий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Матеріали справи свідчать, що 25.09.2001 р., на підставі наказу № 187 від 27.08.2001р., між Управлінням комунальної власності Запорізької міської ради (Орендодавцем, правонаступником якого є відповідач-1 у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Едельвейс, ЛТД» (Орендарем, позивачем у справі) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 858 (надалі Договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 Договору оренди Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 31,8 кв. м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. № 21, яке розташоване на першому поверсі поліклініки та знаходиться на балансі КУ «Міська поліклініка ім. 8-го Марта», вартість якого визначена згідно з актом оцінки і становить за експертною оцінкою (залишковою вартістю) 10663,00 грн.

Згідно з п. 1.2 Договору оренди приміщення використовується Орендарем на правах оренди під аптечний пункт.

Відповідно до п. 2.1 Договору оренди Орендар вступає у користування нежитловим приміщенням у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту прийому-передачі вказаного приміщення.

Пунктом 10.1 Договору оренди визначено, що Договір діє з 25.09.2001р. до 25.09.2006р., строком 5 (пять) років.

За змістом п. 10.7 Договору оренди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну Договору після закінчення його строку протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих же самих умовах, які бути передбачені цим Договором.

Факт передачі в оренду нежитлового приміщення загальною площею 31,8 кв. м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. № 21, яке розташоване на першому поверсі поліклініки, підтверджується Актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 25.09.2001 р., який підписано і скріплено печатками сторін, відповідно до якого майно передавалося в належному стані, без зауважень і претензій (арк. справи 15, том 1).

Додатковою угодою від 05.01.2004 р. були внесення зміни до розділу 5 Договору оренди Обовязки орендаря.

Пунктом 1 Додаткової угоди від 11.09.2006 р. внесено зміни до п. 10.1 Договору оренди та визначено, що Договір оренди діє з 25.09.2006 р. до 25.09.2011 р.

Додатковою угодою б/н від 31.07.2007 р. до Договору оренди сторонами Договору були внесенні зміни щодо порядку визначення, нарахування та сплати орендної плати за користування орендованим нежитловим приміщенням.

Додатковою угодою від 25.01.2010 р. сторони визначили, що Управління комунальної власності Запорізької міської ради є орендодавцем переданого ТОВ Едельвейс, ЛТД нежитлового приміщення, а КУ Міська поліклініка ім. 8-го Марта є балансоутримувачем переданого в оренду майна. Крім того, сторонами були внесенні відповідні зміни до Договору щодо порядку визначення, нарахування та сплати орендної плати за користування орендованим нежитловим приміщенням.

Додатковими угодами б/н від 20.05.2011 р. і б/н від 22.07.2011 р. до Договору на підставі рішень Запорізької міської ради № 6 від 18.02.2011 р. і № 20 від 06.04.2011 р. сторони дійшли згоди замінити Орендодавця за Договором з Управління комунальної власності Запорізької міської ради на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Додатковою угодою від 15.02.2012 р. сторонами були внесені зміни до пунктів 1.1, 3.1, 3.3 Договору оренди, зокрема, щодо розміру орендної плати та визначено площу орендованого приміщення 29,4 кв. м.

Додатковою угодою від 09.01.2014 р. сторони дійшли згоди замінити сторону Договору оренди, а саме, замінити Балансоутримувача з Комунальної установи «Міська поліклініка ім. 8 Марта» на Комунальний заклад «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6».

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.04.2012 р. у справі №5009/763/12, яке було залишено без змін за результатами апеляційного перегляду, встановлено, що термін дії договору оренди № 858 від 25.09.2001 р. є пролонгованим до 25.09.2016 р.

20.07.2016 р. ТОВ «Едельвейс, ЛТД» листом вих. № 23 звернулося до Орендодавця з заявою про продовження терміну дії договору оренди № 858 від 25.09.2001 р. нежитлового приміщення першого поверху будівлі КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6», загальною площею 29,4 кв. м., розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, 21, на новий строк та на тих самих умовах.

31.08.2016 р. листом за вих. № 3709/01/01-07 Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької області повідомив ТОВ Едельвейс, ЛТД» про припинення строку дії договору оренди в наслідок закінчення строку його дії та вказав на необхідність повернення обєкта оренди Балансоутримувачу за актом прийому-передачі.

У відповідь на зазначений лист позивачем, з посиланням на належне виконання ним своїх зобовязань щодо сплати орендних платежів, листом від 15.09.2016 р. за вих. №26 на адресу відповідача-1 було направлено повторно пропозицію про продовження терміну дії договору оренди № 858 від 25.09.2001 р.

Розглянувши пропозицію позивача, Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради листом № 4137/01/01-07/6430 від 26.09.2016р., за підписом заступника директора департаменту начальника управління приватизації департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради ОСОБА_5, вказав на закінчення строку дії договору та зобовязав ТОВ «Едельвейс, ЛТД» негайно звільнити обєкт оренди орендодавцеві.

05.10.2016 р. ТОВ «Едельвейс, ЛТД» направило на адресу Орендодавця лист за вих. № 34 з питанням, з якої причини орендарю відмовлено у продовжені терміну дії договору та яка мета подальшого використання орендованого приміщення.

Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради листом за вих. № 4650/01/01-07/6872 від 25.10.2016 р. надав відповідь та вказав, що листом від 31.08.2016 р. № 3709/01/01-07 орендарю повідомлено при припинення договору оренди та надано детальне обґрунтування причин.

За доводами позивача, повідомлення про припинення терміну дії договору листом від 25.09.2016 р. № 4130/01/01-07/6470 не має юридичної сили, оскільки підписано заступником директора Департаменту начальником управління приватизації Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради ОСОБА_5, який не мав повноважень щодо відмови від продовження терміну дії договору, тому в силу ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди є продовженим на той же строк і на тих же умовах.

Позовна вимога про визнання договору оренди нежитлового приміщення № 858 від 25.09.2001 р. продовженим на новий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, стала предметом судового розгляду у даній справі.

Згідно положень ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішень суду.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотриманням вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обовязкову силу для сторін. Будучи повязаними взаємними правами та обовязками (зобовязаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобовязання.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи державної влади та їх повноваження зазначені в розділі VI Конституції України. Місцеве самоврядування у відповідності до ст. 140 Конституції України здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування, сільські, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.

Оскільки за своєю правовою природою спірний Договір є договором оренди комунального майна, то майнові відносини між орендодавцем та орендарем щодо господарського використання орендованого майна регулюються також та Законом України Про місцеве самоврядування в Україні та Законом України «Про оренду державного та комунального майна», норми якого є спеціальними відносно норм інших законів.

Положеннями ч. 1, 5 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні унормовано, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах, зокрема, належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 цього Закону органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 29 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить повноваження з управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

З огляду на викладене слідує, що виключно Запорізька міська рада наділена повноваженнями щодо вирішення питання передачі спірного обєкта комунальної власності в тимчасове користування іншій особі (фізичній або юридичній).

Відповідно до ст. 5 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендодавцями, зокрема, є органи, уповноважені органами місцевого самоврядування управляти майном, щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно їм належить або перебуває у комунальній власності.

Рішенням Запорізької міської ради № 66 від 18.02.2011 р. затверджено Положення про департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, відповідно до якого Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради є органом, що виступає Орендодавцем комунального майна в межах наданих йому повноважень.

Також, рішенням Запорізької міської ради № 20-2011-04-06 «Про передачу департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради окремих повноважень щодо управління обєктами права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя» Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради надано повноваження щодо орендодавця комунального майна, що перебуває у віданні департаменту та оперативному управління бюджетних установ.

Організаційні ж відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності, урегульовані Законом України Про оренду державного та комунального майна.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Нормами ст. 291 ГК України та ч. 2 ст. 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна передбачено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною 1 ст. 27 Закону України Про оренду державного та комунального майна передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Як встановлено судом, між Управлінням комунальної власності Запорізької міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Едельвейс, ЛТД» було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 858 від 25.09.2001 р. Пунктом 10.1 цього договору визначено, що Договір діє з 25.09.2001 р. до 25.09.2006 р., строком 5 (пять) років. Додатковою угодою від 11.09.2006 р. сторонами строк дії договору продовжено до 25.09.2011 р. Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.04.2012 р. у справі №5009/763/12, яке було залишено без змін за результатами апеляційного перегляду, встановлено, що термін дії договору оренди № 858 від 25.09.2001 р. є пролонгованим до 25.09.2016 р.

За змістом п. 10.7 укладеного між сторонами Договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну Договору після закінчення його строку протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих же самих умовах, які бути передбачені цим Договором.

Стаття 764 ЦК України передбачає, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Отже, відсутність відповідного дозволу бути орендарем на новий термін припиняє дію договору після закінчення строку його дії.

Як зазначено у пункті 10.9 Договору оренди, чинність цього договору припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 2.4. Договору оренди, у разі припинення цього договору Орендар передає Орендодавцю (Балансоутримувачу) приміщення одночасно із підписанням Акту прийому-передачі вказаного приміщення в 10-ти добовий строк у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, листами від 20.07.2016 р., від 15.09.2016 р., від 05.10.2016 р. Орендар неодноразово звернувся до Орендодавця з пропозицією про продовження терміну дії договору оренди № 858 від 25.09.2001 р. на новий строк та на тих самих умовах.

В свою чергу, листами від 31.08.2016 р., від 26.09.2016 р., від 25.10.2016 р. Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради були надані відповіді про відсутність правових підстав для продовження строку дії договору. У наведених листах вказується на відсутність погодження користування орендарем нежитловим приміщення Департаментом охорони здоровя Запорізької міської ради та порушення орендарем умов договору щодо своєчасності внесення орендної плати.

Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» (Балансоутримувачем) на адресу Орендаря також було направлено відповідні повідомлення від 28.07.2016 р. вих. № 263/01-12 та від 22.09.2016 р. вих. № 315/01-12 про припинення терміну дії договору оренди та направлені акти прийому-передачі з проханням їх підписати. У своїх листах Балансоутримувач вказує на неможливість продовження терміну дії договору за відсутності площ для повноцінного функціонування та надання своєчасної медичної допомоги.

Так, стаття 764 ЦК України передбачає таку правову норму, як поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Проте, вирішуючи даний спір судом встановлено, що на звернення позивача, Департаментом комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради було відмовлено у продовженні терміну дії договору та вказано на його припинення. Отже, позивач та відповідачі протягом місяця після закінчення терміну дії Договору оренди не узгодили істотну умову щодо його продовження. Дозвіл на продовження Договору оренди на новий строк позивачем не був отриманий.

Таким чином, суд наголошує, що умовами Договору та чинним законодавством передбачено саме можливість такого продовження договору за наявності певних обставин, які в даному випадку відсутні.

Суд не вбачає факту порушення з боку відповідачів права або охоронюваного законом інтересу позивача у справі, за захистом якого позивач у розумінні ст.ст. 1, 21 ГПК України звернувся до суду.

Вказані обставини у їх сукупності є підставою для відмови у задоволенні позову про визнання договору оренди нежитлового приміщення № 858 від 25.09.2001 р. продовженим на новий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відносно доводів позивача, що лист від 26.09.2016 р. вих. № 4137/01/01-07/6430 з повідомленням про припинення терміну дії договору від імені відповідача-1 підписано особою, яка не мала повноважень щодо відмови від продовження терміну дії договору, суду зазначає наступне.

Лист № 4137/01/01-07/6430 від 26.09.2016 р. підписано заступником директора Департаменту начальником управління приватизації Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради ОСОБА_5 Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 має право вчиняти від імені департаменту дії без довіреності, інформація про що була внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Вказана інформація була внесена до ЄДР на підставі п.3.3 Посадової інструкції заступника директора департаменту - начальника управління приватизації департаменту, затвердженої директором департаменту. У відповідності до зазначеного пункту інструкції ОСОБА_5 виконує обов'язки директора департаменту за його дорученням під час його відсутності. Лист відповідача-1 від 26.09.2016 р. був підписаний ОСОБА_5 в період перебування директора департаменту у відпустці строком на 1 день - 26.09.2016 р. Згідно із пунктом 2 розпорядження міського голови від 20.09.2016 р. №2496к/тр на час відпустки директора департаменту (ОСОБА_6П.) виконання обов'язків директора департаменту було покладено на його заступника (ОСОБА_5В.).

Доводи позивача щодо належного виконання ним умов договору оренди, а також сплати ним орендних платежів на підставі наданих йому рахунків і на даний час, судом відхиляються, оскільки, як вже зазначалося вище, продовження договору оренди на підставі ст. 764 ЦК України та ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відбувається в позасудовому порядку в разі відсутності заперечень однієї із сторін про припинення договору оренди і не залежить від належного виконання орендарем своїх обов'язків. Оплата орендних платежів не може свідчити про продовження терміну дії договору, оскільки це чинним законодавством не передбачено.

Щодо посилання позивача на недоведеність того, що Балансоутримувачем спірне приміщення буде використовуватися для власних потреб, суд зауважує, що законодавством України передбачений особливий порядок укладення договорів оренди комунального майна, зокрема, положеннями ст. 9 Закону України Про оренду державного та комунального майна визначено, що майно комунальної власності передається в оренду лише на конкурсних засадах. Порядок проведення конкурсу для об'єктів, що перебувають у комунальній власності визначається органами місцевого самоврядування. В даному випадку жодних доказів про прийняття рішень у встановлений законом спосіб та у встановленому законом порядку щодо передачі спірного майна в оренду суду не надано.

Крім того, суд звертає увагу на вимоги закону щодо державної реєстрації договорів про оренду будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше. Отже, згідно приписів чинного законодавства, а саме ст. 794 ЦК України, договір оренди будівлі (її частини) підлягає державній реєстрації у випадку найму більш ніж на три роки.

У відповідності до вимог Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою КМУ від 26.05.2004 р. № 671, та Інструкції про ведення Державного реєстру правочинів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.08.2004 р. № 86/5, державна реєстрація договору найму будівлі на три і більше років проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням. Зміни до запису у вказаному реєстрі вносяться нотаріусом одночасно з нотаріальним посвідченням правочину, на підставі якого вносяться зміни до основного правочину. При недотриманні вимог закону стосовно державної реєстрації спірного правочину, у випадках, коли така форма правочину визнана законом обовязковою, такий правочин вважається неукладеним і не має юридичної сили.

Спірний договір оренди нотаріально не посвідчений, оскільки був укладений до набрання чинності ЦК України, разом з тим, із закінченням пролонгації договору оренди до 25.09.2016 р. згідно із висновками господарського суду Запорізької області у рішенні від 26.04.2012 р. по справі № 5009/763/12 (з огляду на ст. 35 ГПК України), подальше його автоматичне продовження за відсутності нотаріального посвідчення та державної реєстрації, є неможливим.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити: пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна встановлено: Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Також у п. 4.2 цієї постанови Пленуму зазначається, що господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права. Господарський суд відмовляє в позові і в тому разі, коли з'ясує, що договір оренди є поновленим (продовженим) на строк, який був раніше встановлений договором. При цьому у відповідних випадках господарський суд не повинен відмовляти у прийнятті позовної заяви або припиняти провадження у справі з тієї підстави, що відповідні вимоги не підлягають розгляду господарськими судами.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

В даному випадку, за наведених у позовній заяві підстав, а також з огляду на надані сторонами докази, позов не є обґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Отже, суд у задоволенні позову відмовляє.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати судового збору (1378,00 грн.) покладаються на позивача.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у звязку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);

У звязку з тим, що заява позивача про прийняття до розгляду позовної заяви у новій редакції була залишена судом без розгляду, а за її подання позивачем було доплачено 1378,00 грн. судового збору платіжним дорученням № 1201 від 28.11.2016 р., позивачу підлягає поверненню 1378,00 грн. судового збору.

Таким чином, із урахуванням ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачений судовий збір в сумі 1378,00 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, про що слід видати ухвалу згідно ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір за наявності відповідної заяви.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Едельвейс, ЛТД» (м. Запоріжжя) до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (м. Запоріжжя) та Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» (м. Запоріжжя) відмовити повністю.

Видати ухвалу на повернення з державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю Едельвейс, ЛТД (69001, м. Запоріжжя, бул. Шевченка, буд. 24, ) суми 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. сплаченого судового збору платіжним дорученням № 1201від 28.11.2016 р., за наявності відповідної заяви.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України - 23.12.2016 р.

Суддя М.В. Мірошниченко