донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

07.12.2016 року справа №913/799/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді За участю представників сторін: від позивача (апелянта): від відповідача:Мартюхіна Н.О. М'ясищев А.М., Будко Н.В. Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 - особисто; не з'явились;
розглянувши апеляційну скаргу: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від 12 вересня 2016 року (повний текст складено та підписано 19.09.2016 року)
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Сєвєродонецьк Луганської області
до відповідача проСєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк Луганської області визнання недійсним договору оренди землі №27 від 03.12.2008 року
ВСТАНОВИВ:
У липні 2016 року до господарського суду Луганської області звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, м. Сєвєродонецьк Луганської області (далі за текстом - ФОП ОСОБА_4, Позивач) з позовом до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області (далі за текстом - Сєвєродонецька міська рада, Відповідач) про визнання недійсним договору оренди землі №27 від 03.12.2008 року, який укладений між ОСОБА_4 та Сєвєродонецькою міською радою.

Рішенням господарського суду Луганської області від 12.09.2016 року у справі №913/799/16 (суддя Рябцева О.В.) відмовлено у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4 до Сєвєродонецької міської ради про визнання недійсним договору оренди землі №27 від 03.12.2008 року; судові витрати вирішено покласти на позивача.

Позивач - ФОП ОСОБА_4 не погодився із рішенням господарського суду першої інстанції та звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позов ФОП ОСОБА_4 до Сєвєродонецької міської ради повністю та як наслідок визнати недійсним договір оренди землі №27 від 03.12.2008 року.

Апелянт вважає, що оскаржуваний судовий акт прийнятий з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи оскільки спірний договір оренди землі порушує його законні права та інтереси платника земельного податку як власника нежитлового приміщення, з урахуванням наявності пільг та звільнення його як платника єдиного податку суб'єктів підприємницької діяльності від орендної плати за землю.

В обґрунтування доводів викладених в апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_4 зазначає про відсутність істотних умов договору оренди землі, а саме нез'ясування судом першої інстанції обставин відсутності сформованої земельної ділянки, не визначеності самого об'єкту оренди (земельної ділянки) за спірним договором оренди землі №27 від 03.12.2008 року.

На переконання апелянта, оскільки земельна ділянка не була сформована, то неможлливо встановити будь-який розмір орендної плати та інші істотні умови договору оренди землі, що є порушенням ст. 15 Закону України "Про оренди землі" та є наслідком його недійсності.

Також, апелянт ФОП ОСОБА_4 посилається на відсутність у Сєвєродонецької міської ради законних підстав для надання в оренду земельної ділянки прибудинкової території та стягнення за користування нею орендної плати.

Зокрема, в якості підстав визнання недійсним договору оренди землі, ФОП ОСОБА_4 вказує на порушення ст. 42 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору), якою встановлено, що власникам приміщень в багатоквартирних житлових будинках, прибудинкова територія на якій знаходиться спірна земельна ділянка апелянта повинна передаватись безоплатно у власність або у постійне користування об'єднанню власників.

На переконання апелянта зазначене укладання спірного договору примушує його здійснювати необгрунтовані платежі з орендної плати за вказану земельну ділянку від яких він звільнений в силу п. 6 Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 року "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" та Податкового кодексу України, як платник єдиного податку суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2016 року сформовано колегію суддів для розгляду апеляційної скарги та визначено у складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), Будко Н.В., Малашкевич С.А.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.10.2016 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 02.11.2016 року о 12 год. 00 хв.

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №1482 від 01.11.2016 року у зв'язку з неможливістю розгляду справи суддею-членом колегії Будко Н.В. через перебування останньої у відпустці на дату слухання справи призначено повторний автоматизований розподіл справи №913/799/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 01.11.2016 року змінено відсутню суддю та визначено наступний склад колегії: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), Малашкевич С.А., Сгара Е.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 02.11.2016 року відкладено розгляд апеляційної скарги на 07.12.2016 року о 12 год. 30 хв.

10.11.2016 року через канцелярію суду від ФОП ОСОБА_4 надійшло клопотання, в якому апелянт просив вважати пункт 3 прохальної частини апеляційної скарги викладеним у наступній редакції: "Судові витрати по цій справі покласти на відповідача".

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №1658 від 06.12.2016 року у зв'язку з неможливістю розгляду справи суддями-членами колегії Малашкевичем С.А. через перебування у відрядженні та Сгари Е.В. через находження на лікарняному на дату слухання справи призначено повторний автоматизований розподіл справи №913/799/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.12.2016 року змінено відсутніх суддів та визначено наступний склад колегії: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), М'ясищев А.М., Будко Н.В.

07.12.2016 року через канцелярію суду від Сєвєродонецької міської ради надійшла зава, в якому відповідач вказав про неможливість забезпечення явки представника та просив суд визнати викладені причини поважними.

07.12.2016 року в судовому засіданні апеляційної інстанції був присутній ФОП ОСОБА_4, який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судове засідання апеляційної інстанції, призначене на 07.12.2016 року, представник відповідача не з'явився, про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд повідомив у заяві (вих.б/н від 07.12.2016р.).

Відповідно до ст. 98 ГПК України про час і місце проведення судового засідання сторін по справі було повідомлено належним чином. Явка сторін у судове засідання апеляційної інстанції не була визнана обов'язковою.

Особливості меж перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені нормами ст. 101 ГПК України, які полягають у тому, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Нормами ч. 2 цієї ст. передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи та залухавши пояснення апелянта, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Із матеріалів справи колегією суддів встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця з 20.03.1997 року, реєстраційний номер в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 1.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначені види його діяльності: допоміжна діяльність у рослинництві; надання ландшафтних послуг; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля газетами та канцелярськими товарами в спеціалізованих магазинах; інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; діяльність у сфері фотографії.

Відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_2, яка видана суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4, позивач був платником єдиного податку з 01.01.2008 року.

В п. 3 Свідоцтва серії НОМЕР_3 визначені види діяльності платника єдиного податку: фотопослуги; роздрібна торгівля; здача майна в оренду; продаж та установка металопластикових конструкцій; виготовлення сувенірної продукції. Місце здійснення діяльності: АДРЕСА_1.

10.05.2007 року ФОП ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу комунального майна-нежитлового приміщення придбав у Фонді комунального майна Сєвєродонецької міської ради нежиле приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа якого 93,0 кв.м.

Вказане нежиле приміщення знаходиться в житловій будівлі, а саме багатоквартирному п'ятиповерховому житловому будинку.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Сєвєродонецькою міською радою прийнято рішення №2632 від 20.11.2008 року, в якому зазначено про передачу в довгострокову оренду строком на 25 років громадянину ОСОБА_4 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,0006 га (6 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок земель, які знаходяться в користуванні КП "Житловервіс "Світанок" під існуючий окремий вхід до нежилого приміщення.

В рішенні передбачено про затвердження громадянину ОСОБА_4 розрахунку частини площі земельної ділянки в розмірі 0,0045 га (45 кв.м.), на якій розташовано вбудоване нежитлове приміщення за вищевказаною адресою.

На підставі зазначеного рішення між Сєвєродонецькою міською радою (відповідачем) та ОСОБА_4 (позивачем) укладено договір оренди землі №27 від 03.12.2008 року, який зареєстровано в Сєвєродонецькому міському реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" при Державному Комітеті України по земельних ресурсах №27 від 28.01.2009 року.

Відповідно до п. 1 Договору оренди землі Орендодавець, на підставі рішення сесії Сєвєродонецької міської ради за №2632 від 20.11.2008 року, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку - землі комерційного використання (під існуючий окремий вхід до нежитлового приміщення).

В п. 2 Договору оренди землі сторони обумовили, що в оренду передається земельна ділянка, площею 0,0006 га.

На земельній ділянці знаходиться об'єкт нерухомого майна (п. 3 Договору).

Договір укладено на 25 років строком по 20.11.2033 року включно (п. 8 Договору).

Відповідно до п. 9 Договору оренди землі, в розділі "Орендна плата" сторнами обумовлено, що орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі: 170,93 грн. на рік, що складає 10,00% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

В п. 12 Договору оренди землі визначено, що розмір орендної плати переглядається щорічно відповідно до умов договору і чинного законодавства.

Згідно п. 13 Договору оренди землі сторони визнають, що орендар користувався земельною ділянкою під існуючий окремий вхід до нежитлового приміщення з 20.11.2008 року; орендар користується земельною ділянкою, на якій розташовано вбудоване нежиле приміщення площею 0,0045 га за адресою: АДРЕСА_1 (згідно розрахунку, доданого до проекту землеустрою). Орендна плата за землю донараховується за фактичний строк користування земельною ділянкою по ставках цього договору. Орендар зобов'язаний сплатити донараховану орендну плату по строку оплати у місяці, у якому одержав цей договір.

В п. 15 Договору оренди землі зазначено про цільове призначенні земельної ділянки: а саме, - землі комерційного використання.

Як вбачається з тексту Договору оренди землі, орендарем виступає громадянин ОСОБА_4, проте, в договорі відсутні посилання на наявність у нього статусу суб'єкта підприємницької діяльності, свідоцтва про державну реєстрацію суб'єктом підприємництва.

Із наданих ФО П ОСОБА_4 матеріалів не вбачається, що при укладанні угоди орендар повідомляв орендодавця про те, що він є платником єдиного податку.

З Договору оренди землі і договору купівлі-продажу комунального майна -нежитлового приміщення вбачається, що орендар використовував спірну земельну ділянку з 20.11.2008 року, маючи статус суб'єкта підприємництва.

Як вже зазначалось, позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до Сєвєродонецької міської про визнання недійсним договору оренди землі №27 від 03.12.2008 року, який укладений між ОСОБА_4 та Сєвєродонецькою міською радою.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням права ФОП ОСОБА_4 з боку Сєвєродонецької міської ради на податкові пільги, оскільки відповідно до законодавства України, чинного на час укладання договору, позивач міг бути платником земельного податку, а не орендної плати, оскільки нежитлове приміщення знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та земельна ділянка, як прибудинкова територія відповідно до вимог ст. 42 Земельного кодексу України повинна передаватись безоплатно у власність або у користування об'єднанню власників.

При цьому, відповідно до п. 6 Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 року "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", чинного на час укладення спірного договору, платники єдиного податку звільнені від плати (податку) на землю.

Тобто, в обґрунтування позову ОСОБА_4 посилається на те, що він має обов'язок та несе значні витрати зі сплати оренди за земельну ділянку, яка по-перше, не сформована як об'єкт оренди та не може бути сформована в натурі, по-друге, відсутній обов'язок по сплаті за землю в силу Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 року "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" та Податкового кодексу України.

Позивач виходить з тих обставин, що спірний договір не містить усіх істотних умов договору оренди землі, а саме об'єкту оренди, а оскільки відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про оренду землі", в редакції, чинній на час укладання договору, встановлено, що відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди та є наслідком визнання договору недійсним відповідно до Закону. Крім того, позивач вважає, що Сєвєродонецька міська рада не має законних підстав для надання земельної ділянки прибудинкової території та стягнення за користування нею орендної плати, так як всією прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 користуються усі мешканці та власники приміщень цього будинку разом. У зв'язку з відмовою міської ради в припиненні договору оренди землі позивач звернувся до суду та просить визнати спірний договір недійсним на підставі ст. 215 ЦК України.

Як вже зазначалось, рішенням господарського суду Луганської області від 12.09.2016 року у справі №913/799/16 відмовлено у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4 до Сєвєродонецької міської ради про визнання недійсним договору оренди землі №27 від 03.12.2008 року.

Рішення господарського суду першої інстанції вмотивоване недоведеністю з боку позивача, що на час укладання спірної угоди, Сєвєродонецька міська рада діяла неправомірно в порушення вимог Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 року "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", оскільки орендар не надавав будь-яких доказів, що він мав право на звільнення від орендної плати, не заявляв орендодавцю про наявність статусу платника єдиного податку, навпаки, маючи певний статус платника податку, добровільно підписав спірний договір про оренду землі.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягають, за наступних підстав.

При розгляді позовних вимог про визнання договору оренди землі недійсною колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

За змістом ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосфера, повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади.

Також згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України до земельних відносин належать відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду) вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

За приписами частини першої ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або в комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки в оренду.

За приписами ч.ч. 1- 3, 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 -3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Частинною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України встановлено, що оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним в судовому порядку за позовом однієї із сторін цього правочину або іншої заінтересованої особи, що заперечують його дійсність на підставах, встановлених законом.

Як зазначено в п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2011 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", в якому зазначено, що на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

В ст. 2 Закону України "Про плату за землю" (в редакції, чинній на дату укладання спірного договору) визначалось, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, крім орендарів та інвесторів - учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок. Справляння земельного податку за земельні ділянки, надані в користування у зв'язку з укладенням угоди про розподіл продукції, замінюється розподілом виробленої продукції між державою та інвестором на умовах такої угоди. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що ФОП ОСОБА_4 не обґрунтував наявність на дату укладання договору права на сплату земельного податку, а отже з огляду на зазначене правомірно звернувся до Сєвєродонецької міської ради з заявою про укладання договору оренди землі.

Разом з тим, ОСОБА_4 посилається на невизначеність об'єкту земельної ділянки, що на його думку свідчить про відсутність істотної умови договору оренди землі №27 від 03.12.2008 року та недійсність в цілому.

Проте, суд апеляційної інстанції вважає такі заперечення необгрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 55 Закону України "Про землеустрій", в редакції чинні на момент укладення договору, визначена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. 1 вказаної статті, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (ч. 2 ст. 55).

Частина 3 ст. 55 цього Закону передбачає, що документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка (ч. 4 цієї статті).

Відповідно до ч. 5, 6 , 7 ст. 55 Закону України "Про землеустрій" у разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Таким чином, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої технічної документації землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, технічної документації із землеустрою щодо поділу і об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Судом встановлено, що укладенню спірного договору оренди землі №27 від 03.12.2008 року між ОСОБА_4 та Сєвєродонецькою міською радою передувало розроблення, погодження, затвердження технічної документації щодо спірної земельної ділянки.

Так, в матеріалах справи міститься Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 під існуючий окремий вхід до нежитлового приміщення в АДРЕСА_1 розроблений Комунальним підприємством "Землевпорядник" Сєвєродонецької міської ради на замовлення позивача.

Зокрема, відповідно до Технічного завдання розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під існуючий окремий вхід до нежитлового приміщення від 12.11.2007 року, погодженого директором КП "Землевпорядник", визначено: підстави для виконання робіт, характеристики об'єкту земельної ділянки, вихідні дані, основні етапи роботи, умови відведення земельної ділянки, форми власності, код, порядок погодження, порядок здачі-приймання, термін виконання робіт, зобов'язання сторін.

З довідки Відділу містобудування та архітектури №174 від 07.02.2008 року, за підписом в.о. начальника ВМтаА вбачається, що земельна ділянка за своїм цільовим призначенням не суперечить містобудівній документації, діючим містобудівним нормам і правилам. Обмежень на використання земельної ділянки не має.

Висновком Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Луганській області №3109 від 10.04.2008 року погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0006 га під існуючий окремий вхід до нежитлового приміщення за адресою: Луганська область, АДРЕСА_1.

Висновком Управління Земельних ресурсів у м. Сєвєродонецьк Луганської області №514 від 29.02.2008 року погоджено вказаний проект землеустрою.

Проект ситуаційної схеми та експлікацію земельних угідь погоджено начальником управління земельних ресурсів у м. Сєвєродонецьку.

Крім того, матеріали справи містять план встановлених меж земельної ділянки №0280105, каталог координатів кутів зовнішніх меж землекористування, креслення меж землекористування, за рахунок яких передбачається вилучення, креслення угідь в розрізі землекористувачів ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі зазначених матеріалів технічної документації із землоустрою по спірній ділянці прийнято рішення Сєвєродонецькою міською радою №2632 від 20.11.2008 року про передачу в оренду земельної ділянки ОСОБА_4, укладено договір оренди від 03.12.2008 року, передану земельну ділянку в натурі за актом передачі-прийняття, складено розрахунок орендної плати.

Таким чином, доводи апелянта щодо обставин відсутності сформованої земельної ділянки при укладення спірного договору оренди землі не можуть бути прийняті до уваги та спростовуються матеріалами справи.

При цьому, земельна ділянка видавалася ОСОБА_4 не під вбудоване нежитлове приміщення, а під існуючий окремий вхід до нежитлового приміщення у розмірі 0,0006 га (п. 1 Договору оренди землі).

Тобто, в даному випадку є помилковим твердження про відсутність визначення меж вбудованого нежитлового приміщення, оскільки матеріали справи містять докази на підтвердження визначення меж об'єкту договору оренди землі №27 від 03.12.2008 року - земельної ділянки на якій розташований вказаний окремий вхід.

З умов спірного договору вбачається, що позивач повинен сплачувати орендну плату за користування переданої йому в оренду земельної ділянки, площею 0,0006 га проте фактично відповідачем нараховується до сплати орендна плата за земельну ділянку, на якій розташовано вбудоване нежитлове приміщення площею 0,0045 га.

Проте, судова колегія зазначає, що для приведення розміру орендної плати у відповідність із вимогами законодавства до договору оренди, укладеного з відповідачем, ОСОБА_4 не позбавлений права вирішити це питання шляхом часткового припинення договору оренди землі чи внести відповідні зміни стосовно розміру орендної плати.

Однак стверджувати про не визначення об'єкту договору оренди землі в даному випадку не можливо, оскільки, як вже зазначалось земля надавалась позивачу під існуючий окремий вхід до нежитлового приміщення, а не під саме нежитлове приміщення у багатоквартирному п'ятиповерховому будинку.

До того ж, вказаний Проект землеустрою під існуючий окремий вхід до нежитлового приміщення був розроблений на замовлення самого ОСОБА_4 Тобто, позивач здійснював таку дію на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст. 1, 21 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Закон передбачає, що позивач звертаючись до суду з позовом про захист свого порушеного права має на увазі, що таке порушення відбулось з боку відповідача.

При цьому, колегія суддів важає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. З ЦК України свобода договору є однією з основних засад цивільного законодавства та є принциповим для цивільного обороту.

Позивач за власним волевиявленням приймав рішення про вступ у укладення договору, оскільки це обумовлено його вольовими засадами, що покладаються у підґрунтя цих відносин, адже договір є правочином, тобто усвідомленими діями осіб, які його вчиняють.

Тобто, при укладанні спірного договору ОСОБА_4 усвідомлював його умови та наслідки.

Враховуючи відсутність порушення вимог Закону при укладанні договору оренди землі колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на таку невідповідність та зводить твердження позивача до переоцінки доказів наявних у справі.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду та зазначає, що ФОП ОСОБА_4 не довів, що на час укладання спірної угоди, Сєвєродонецька міська рада діяла неправомірно в порушення вимог Указу Президента України №727/98 від 03.07.1998 року "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", оскільки він, як Орендар не надавав будь-яких доказів, що він мав право на звільнення від орендної плати, не заявляв Сєвєродонецькій міській раді про наявність статусу платника єдиного податку, а навпаки, маючи певний статус платника податку, добровільно підписав спірний договір про оренду землі.

Самим Указом Президента України №727/98 від 03.07.1998 року "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" не передбачено будь-яких застережень відносно того, що наявність у суб'єктів підприємницької діяльності статусу платника єдиного податку взагалі звільняє або виключає права та обов'язки таких суб'єктів на укладання договорів оренди землі та сплату орендної плати.

Оскільки спірний договір оренди землі №27 від 03.12.2008 року містить такі істотні умови, як об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендну плату із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Тобто, недійсність договору оренди землі №27 від 03.12.2008 року прямо пов'язана із невідповідністю його умов Закону, проте в даному випадку судом встановлена відсутність таких порушень при його укладенні.

Посилання скаржника на неправильне визначення розміру орендної плати у спірному договорі, наявність обставин щодо неправомірного розрахування платежів виходячи із більшої площі орендованої земельної ділянки та несення у зв'язку з цим відповідних значних витрат, не свідчить про недійсність договору, а може знайти своє відповідне вирішення шляхом внесення змін або часткового припинення умов договору, в тому числі стосовно площі землі та розміру платежів та відшкодування апелянту безпідставно сплачених ним коштів з урахуванням вимог земельного та податкового законодавства.

Крім того, апелянт не позбавлений процесуального права звернутись в судовому порядку з вимогами про зміну або припинення спірних договірних відносин.

В даному випадку посилання скаржника на неправильне визначення розміру орендної плати за землю підлягає вирішенню через внесення змін до договору оренди земельної ділянки, а не як не є підставою для визнання його недійсним.

За таких обставин, скаржником не надано належних доказів в розумінні ст. 34 ГПК України, які б свідчили про невідповідність спірного правочину умовам Закону.

Викладені в апеляційній скарзі доводи скаржника обґрунтованого висновку суду першої інстанцій не спростовують та по суті зводяться до заперечень щодо здійсненої судом першої інстанції оцінки доказів у справі та доведення інших обставин, ніж ті, що були встановлені судом попередньої інстанції.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку щодо відповідності умов договору оренди землі №27 від 03.12.2008 року вимогам Закону, що підтверджується вищевказаними доказами та не спростовано іншими учасниками судового процесу.

Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оспорюваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга ФОП ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Луганської області від 12.09.2016 року у справі №913/799/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Сєвєродонецьк Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 12.09.2016 року у справі №913/799/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 12.09.2016 року у справі №913/799/16 - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Судді: А.М. М'ясищев

Н.В. Будко