ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Справа № 918/1084/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Гудзенко Я.О., розглянувши позов Приватного підприємства "Транс-Атлас" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП-ТОЙС" про стягнення в сумі 10 178,11 грн.

За участі: Від позивача: ОСОБА_1 (дов. № б/н від 25.10.16 р.); Від відповідача: ОСОБА_2 (посв. № 964 від 14.07.14 р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Транс-Атлас" (далі-ТОВ "Транс-Атлас", позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП-ТОЙС" (далі-ТОВ "ВІП-ТОЙС", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 10 178 грн. 11 коп. за договором-заявкою на перевезення вантажів від 19.05.2016 року № 1.

Ухвалою господарського суду від 18.10.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/1084/16 розгляд якої призначено на 02.11.2016 року.

Ухвалами суду від 02.11.16 р., 16.11.16 р., 06.12.16 р. розгляд справи відкладався.

До позовної заяви позивачем додані оригінали наступних документів: договір-заявка № 1 від 19.05.16 р., акт надання послуг № 1528 від 07.06.16 р., міжнародна товарно-транспортна накладна А № 329401, рахунок-фактура № 1549 від 07.06.16 р., виписка по банківському рахунку за 21.07.16 р. Відтак, у суду відсутні правові підстави для витребування у позивача оригіналів документів доданих до позовної заяви.

15.12.16 р. до суду від позивача надійшов лист про долучення до матеріалів справи додаткових документів. В судовому засіданні 15.12.16 р. представник позивача підтримав позовні вимоги повністю з підстав зазначених в позовній заяві повністю, Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, водночас усно підтвердив часткову оплату 13 000, 00 грн. за надані позивачем послуги по перевезенню відповідно до виставленого позивачем рахунку згідно погодженого між сторонами спору маршруту.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 15.12.2016 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів, які подано до позову на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Рівненської області

ВСТАНОВИВ:

Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 травня 2016р. між Відповідачем (Замовник за ОСОБА_3) та Позивачем (ОСОБА_4 за договором) укладено Договір-заявка № 1 про перевезення вантажу (далі - Договір-заявка), предметом якого є взаємовідносини сторін, що виникають при плануванні, організації і здійсненні перевезень вантажу автомобільним транспортом, що належить виконавцю.

Договором-заявкою сторони погодили дати та адреси завантаження, розвантаження товару - іграшок, суму фрахту, форму оплати та нормативні години простою. Крім того сторонами було узгоджено розмір штрафних санкцій у випадку простою автомобіля (а.с. 8).

Договір-заявка підписаний представниками сторін та засвідчений печатками Замовника та ОСОБА_4.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором перевезення вантажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 64 ЦК України та глави 32 ГК України.

Згідно із ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до приписів ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно із ч. 4 ст. 306 ГК України допоміжним видом діяльності, пов'язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Відповідно до ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. ОСОБА_3 транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Експедитор має право залучити до виконання своїх обов'язків інших осіб (ч. 1 ст. 932 ЦК України).

При цьому відповідач у спірних правовідносинах діяв як замовник-експедитор за дорученням замовника - позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із поданим Позивачем ОСОБА_3 - заявкою на перевезення, оригінал якого наявний в матеріалах справи, на замовлення відповідача ОСОБА_4 зобов'язався 23.05.16 р. прибути на завантаження та здійснити перевезення вантажу - іграшок, за маршрутом: адреса завантаження: Рівненська обл., Рівненський р-н, с. Корнин, вул. Тракторна, 2, адреса розвантаження: Польща, Zerniki. k. Poznania 62023. Skladowa. 15, днем доставки визначено 25.05.16 р., вартість послуг - 9 000, 00 грн. Вказаний Договір-заявка підписаний обома сторонами ОСОБА_3, засвідчений печатками юридичних осіб, отже належним чином підтверджує узгодження сторонами всіх необхідних умов перевезення.

Суд зазначає, що перелік документів, що підтверджують приймання вантажу до транспортування визначено статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Так, відповідно до частин 11, 12 ст. 9 вказаного Закону перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом, в тому числі, може бути міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про транзит вантажів», який визначає засади організації та здійснення транзиту вантажів авіаційним, автомобільним, залізничним, морським і річковим транспортом через територію України, транзит вантажів супроводжується товарно-транспортною накладною, складеною мовою міжнародного спілкування.

Залежно від обраного виду транспорту такою накладною може бути, зокрема, міжнародна автомобільна накладна (CMR). При декларуванні транзитних вантажів відповідно до митного законодавства України до органів доходів і зборів подається вантажна митна декларація (ВМД) або накладна УМВС (СМГС), накладна ЦІМ (СІМ), накладна ЦІМ/УМВС (CIM/SMGS, ЦИМ/СМГС), книжка МДП (Carnet TIR), книжка АТА (Carnet ATA), необхідні для здійснення митного контролю.

Згідно Договору-заявки, укладеного між сторонами, додатковою вимогою до перевезення є складання 6 екземплярів СМR-накладних.

Суд зазначає, що відповідно до п. 11.1 та п. 11.3. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила), товарно-транспортні накладні є основними документами на перевезення вантажів, а оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Відповідно до п. 13.1 Правил перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

За висновками суду ТТН є документом, що засвідчує факт перевезення. Товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Крім того, первинна транспортна документація відноситься до первинних документів, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік власниками автомобільного транспорту-перевізниками та вантажовідправниками і вантажоодержувачами - замовниками.

Отже, товарно-транспортна накладна відноситься до первинної транспортної документації, ведення форм якої для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форм власності є обов'язковим.

Як встановлено судом під час розгляду справи, позивачем на виконання умов зазначеного правочину було надано відповідачу послуги з міжнародного автоперевезення вантажу, що підтверджується наступними документами:

- міжнародною товарно-транспортною накладною № 329401 (CMR), згідно графи 2 якої одержувачем вантажу є Maksimoff Sp. zo. o, Poland, транспортний засіб був розвантажений в Польщі, Zerniki. k. Poznania 62023. Skladowa. 15, 24.05.16 р. та пройшов повний митний контроль на митниці 06.06.16 р. Вказана інформація підтверджується відповідними відмітками митниці на CMR, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с. 12).

Окрім того суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» міжнародним перевезенням визнається перевезення вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону. Організацію міжнародних перевезень вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень (ст. 53 Закону вказаного Закону).

Одним із основних міжнародних документів, який регулює відносини сторін при виконанні міжнародних перевезень вантажів автотранспортом, є Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, підписана в Женеві 19 травня 1956р (далі - Конвенція).

За приписами статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України „Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України „Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, а згідно листа Міністерства закордонних справ України від 16.05.2007 № 72/14-612/1-1559 „Щодо набуття чинності міжнародними договорами" ця Конвенція набрала чинності для України 17 травня 2007 року.

Суд зазначає, що згідно із ст. 1 Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Тлумачення цього положення дає підстави зробити висновок, що якщо договір перевезення передбачає, що місце завантаження і місце доставки знаходяться на території різних країн, на спірні правовідносини поширюються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, яка підписана в Женеві 19.05.1956 р.

З врахуванням положень статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України „Про міжнародні договори України", статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) до спірних правовідносин застосовуються положення Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, які мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Стаття 4 Конвенції передбачає, що Договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, зокрема, наданою сторонами CMR, якою підтверджується прийняття вантажу до перевезення.

Враховуючи зазначені приписи чинного законодавства, зважаючи на той факт, що надана позивачем міжнародна товарно - транспортна накладна (CMR) містить відмітки про доставку вантажу та отримання його вантажоотримувачем, вказана CMR є належним та допустимим доказом укладення договору перевезення, зміст якої дає підстави стверджувати про виконання перевізником обов'язків з передачі вантажу вантажоотримувачу та надання виконавцем послуг з перевезення вантажу.

Судом встановлено, що позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 1549 від 07.07.16 р. на оплату наданих послуг загальною вартістю 23 178, 11 грн. (без ПДВ) (а.с. 9).

При цьому, як вбачається із наявної у матеріалах справи CMR, будь-які заперечення щодо повного та належного надання послуг перевезення з боку вантажоотримувача та відповідача як експедитора відсутні (а.с. 10, 12). Відповідачем акт надання послуг не підписаний, однак враховуючи здійснення ним повної оплати послуг в сумі 9 000 грн. та часткової оплати в сумі 4 000 грн. штрафних санкцій за простій транспортного засобу, суд дійшов висновку про погодження ним факту прийняття товару та належного виконання позивачем своїх зобов'язань. Протилежного відповідачем суду не доведено.

Факт надання послуг перевезення за вказаною накладною згідно умов ОСОБА_3 відповідачем не заперечувався.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачем виконано прийняті на себе зобов'язання з надання послуг з перевезення вантажу, обумовлених ОСОБА_3, в обсягах, зазначених в накладній та замовленні, та з належною якістю, а відповідачем, у свою чергу, прийнято виконання цих послуг без будь - яких зауважень.

Згідно із ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Відповідно до Договору-заявки форма оплати - б/г розрахунок на розрахунковий рахунок по факту отримання оригіналів документів (а.с. 8).

Враховуючи, що відповідачем часткового за договором оплачено 21.07.2016 року позивачу 13 000 грн., суд дійшов висновку про отримання відповідачем визначених Договором-заявкою документів та настання строку платежу.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В матеріалах справи міститься копія листа у підтвердження простою вантажного автомобілю (оригінал оглянутий в судовому засіданні) в м. Хелм (Польща) на розмитненні. Лист складений водієм та засвідчений підписом, печаткою агенції по розмитненню автомобілей на території Польщі.

Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного договору-заявки, у випадку збільшення терміну, вказаного у пункті 2.1.5., Замовник сплачує штраф за простій автомобіля на завантаженні/розвантаженні або на прикордонній митниці у зв'язку з неналежним оформленням документів у розмірі: 300, 00 (триста) грн.- на території України і 50 (п'ятдесят) Євро на території інших держав за кожну розпочату добу простою, що включає вихідні та святкові дні, якщо автомобіль було подано за 36 годин до початку таких.

Позивачем відповідно до вказаних умов щодо застосування штрафних санкцій у випадку простою автомобіля на території Польщі було виставлено рахунок на оплату наданих послуг з перевезення в сумі 9 000, 00 грн. та штрафних санкцій в розмірі 14 178, 11 грн., всього разом 23 178, 11 грн.

З письмових пояснень позивача поданих суду 15.12.2016 року вбачається, що штрафні санкції позивач обраховував виходячи з курсу долара НБУ до гривні в розмірі 28.3562 грн. Судом встановлено, що розмір курсу на день подання позову був більшим - 12.10.2016 року - 28.64.11 грн.

21.07.16 р. Відповідачем було сплочено позивачу 9 000, 00 грн. за послуги з перевезення та на власний розсуд було оплачено лише частину штрафних санкцій в розмірі 4 000, 00 грн., що підтверджується банківською випискою, наявною в матеріалах справи та усними поясненнями представника відповідача в судовому засіданні 15.12.16 р.

Розрахунок штрафу судом перевірено та визнано вірним з урахуванням меншого курсу долара визначеного позивачем, днів простою без врахування вихідних, та умов Договору-заявки. З урахуванням часткової оплати відповідачем суми штрафу в розмірі 4 000 грн. підлягає стягненню з останнього 10 178, 11 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд наголошує, що обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України, дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

Тобто, вказана норма ГПК України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів у підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору-заявки або його окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення Договору-заявки на час його підписання або під час виконання з боку сторін відсутні.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи викладене, оскільки матеріалами справи та усними поясненями представника відповідача підтверджується факт простою автомобіля з вини відповідача, а протилежного останнім не доведено суду, невиконання відповідачем зобов'язань з прийнятих на себе зобов'язань з оплати штрафних санкцій у випадку простою автомобіля, розмір невиконаного зобов'язання відповідає фактичним обставинам та на момент прийняття рішення доказів сплати вказаної суми відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують викладені обставини, суд дійшов висновку про те, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, отже вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки спір виник з вини відповідача, відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 75, 81-1, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІП-ТОЙС" (33024, м. Рівне, вул. Млинівська, 18, ) на користь Приватного підприємства "Транс-Атлас" (Волинська обл., Луцький район, с. Піддубці, вул. Миру, 27, ) 10 178 (десять тисяч сто сімдесят вісім) грн. 11 коп. штрафу та 1 378 (тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 20 грудня 2016 року.

Суддя Гудзенко Я.О.