Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016Справа №910/20884/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" м. Києва

до 1. Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" м. Києва

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" м. Києва

треті особи 1. Закрите акціонерне товариство "Завод комунального транспорту" м. Львова

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "-Еліт Буд-" м. Києва

про визнання договору недійсним.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: Кирик В.К.,

від відповідачів 1. Шабліовська В.В.,

2. Матвієвський А.О., Гончаров Д.О.,

від третіх осіб : не з'явились.

СУТЬ СПОРУ :

у листопаді 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" (далі-відповідач 2.) № 2 від 1 лютого 2006 р. його було прийнято до складу учасників відповідача 2.

Цього ж дня він здійснив майновий вклад до статутного капіталу відповідача 2. передавши належне йому на праві власності нерухоме майно загальною вартістю 87205902 грн.

Згодом відповідач 2. звернувся до Постійно діючого третейського суду при Львівський асоціації учасників ринку нерухомості з позовом про визнання права власності на це майно, який рішенням від 4 травня 2006 р. його позов було задоволено.

Також вказував, що після державної реєстрації за відповідачем 2. права власності на майно, що було предметом позову у третейський суд, 21 листопада 2008 р. між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (далі - відповідач 1.) та відповідачем 2. був укладений іпотечний договір, яким забезпечувалося виконання останнім зобов'язання перед банком за договором про відкриття кредитної лінії № 72 від 31 жовтня 2008 р.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 13 липня 2015 р. у справі № 914/3433/14 за заявою Закритого акціонерного товариства "Завод комунального транспорту" (далі - третя особа 1.) рішення Постійно діючого третейського суду про визнання за відповідачем 2. права власності було скасовано.

Посилаючись на те, що за відсутності документів на право власності на вказане нерухоме майно відповідач 2. не мав права передавати його в іпотеку, позивач на підставі ст.ст. 203, 215, 321 ЦК України, ст. 5 Закону України "Про іпотеку" просив задовольнити позов та визнати іпотечний договір недійсним.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач 1. у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, вказував, що підстави для визнання спірного договору відсутні, у т.ч. з підстав її припинення.

Відповідач 2. відзив на позовну заяву не подав, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність заявлених вимог.

Треті особи письмових пояснень з приводу заявлених вимог не надали, їхні представники у судове засідання повторно не з'явились, про час і місце його проведення повідомлені у встановленому порядку.

Суд вважає можливим відповідно до вимог ст. 75 ГПК України розглянути справу у відсутності представників третіх осіб за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін та третіх осіб.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 листопада 2008 р. між відповідачами у справі було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3877, згідно з умовами якого відповідач 2. передав відповідачу 1. в іпотеку нерухоме майно в рахунок забезпечення виконання зобов'язання за договором про відкриття кредитної лінії № 72 від 31 жовтня 2008 р.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, наявною у матеріалах справи копією згаданого іпотечного договору.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З умов спірного іпотечного договору від 21 листопада 2008 р. вбачається, що позивач не був стороною цього правочину.

Всупереч вимог ст. 33 ГПК України ним не надано доказів того, що спірний правочин стосується його прав та охоронюваних законом інтересів.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на укладення спірного договору за відсутності у відповідача 2 правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, що призвело до порушення його прав як власника цього нерухомого майна.

При цьому, доказів перебування вказаного майна станом на час укладення спірного договору у власності позивача не надано.

З пояснень самого позивача, а також відповідача 2. слідує, що вказане майно загальною вартістю 87205902 грн. до часу укладення договору іпотеки ним було відчужене шляхом його передачі до статутного фонду відповідача 2. Доказів визнання такого правочину в установленому порядку недійсним не надано.

Посилання позивача на скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Львівський асоціації учасників ринку нерухомості від 4 травня 2006 р. не свідчить про набуття ним права власності на це майно.

Інших доказів, які б свідчили про перебування об'єкта спірної іпотеки у власності позивача станом на час укладення спірного договору також не надано.

Враховуючи наведене у позові відповідно до вимог ст.ст. 16, 215 ЦК України слід відмовити.

Оскільки у позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтрансгаз" м. Києва відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар