ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 грудня 2016 року Справа № 10/689/07-15/5009/4204/11

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівВладимиренко С.В.
Кролевець О.А.
розглянувши касаційну скаргу Приватного підприємства "Агротон"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 30.01.2013 (головуючий суддя Колядко Т.М., суддя Бойченко К.І., судді Скакун О.А.)
у справі№10/689/07-15/5009/4204/11 Господарського суду Запорізької області
за позовомВідкритого акціонерного товариства Банк "БІГ Енергія" в особі Запорізької територіальної філії відкритого акціонерного товариства Банк "БІГ Енергія"
доТовариства з обмежено "Агро Дніпро"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
Приватне підприємство "Агротон"
простягнення 676067,52 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Запорізької області (суддя Горохов І.С.) від 11.06.2012 відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 676067,52 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.01.2013 у справі №10/689/07-15/5009/4204/11 рішення Господарського суду Запорізької області від 11.06.2012 у справі № 10/689/07-15/5009/4204/11 змінено, резолютивну частину рішення доповнено наступними абзацами:

визнати недійсними додаткові угоди № 1 від 26.04.2005, № 2 від 18.06.2005, № 3 від 29.01.2006 до договору фінансового лізингу № А0120 від 21.01.2005, укладені між Приватним підприємством "Агротон" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Дніпро";

визнати недійсними договори факторингу валютних цінностей № 05/FLT-19-04-05 від 27.04.2005р., № 05/FLT-49-07-05 від 07.07.2005р., № 05/FLT-14-02-06 від 08.02.2006р., укладені між відкритим акціонерним товариством Банк "БІГ Енергія" м. Київ та приватним підприємством "Агротон".

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Приватне підприємство "Агротон" (третя особа) звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та рішення місцевого господарського суд, справу повернути новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 18.10.2016 повернуто Приватному підприємству "Агротон" касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.01.2013 у справі №10/689/07-15/5009/4204/11 та додані до неї документи без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 111-3 ГПК України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, розглянувши касаційну скаргу та додані до неї документи, встановила наступне.

Відповідно до ст. 110 ГПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням місцевого господарського суду чи постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Оскаржувана постанова апеляційної інстанції згідно з частиною третьою ст. 105 ГПК України набрала законної сили 30.01.2013, а строк її оскарження в касаційному порядку (з урахуванням приписів ст. 51 ГПК України) закінчився 19.02.2013. Касаційну ж скаргу було подано Приватним підприємством "Агротон" від 09.08.2016 за № 7 до суду вперше в серпні 2016, тобто з пропуском встановленого строку для її подання майже на 3,5 роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк. При цьому Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Отже, у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку. Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до приписів статті 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Як вбачається з клопотання про поновлення строку, скаржник в обґрунтування поважності пропуску строку на оскарження постанови Донецького апеляційного господарського суду від 30.01.2013 вказує, що підприємство не приймало участі в розгляді даної справи, а про існування оскаржуваного судового рішення у справі 10/689/07-15/5009/4204/11 дізналося 21.07.2016, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження №51121107 у справі №908/192/16. Зі змісту рішення у справі №908/192/16 Господарського суду Запорізької області, в якому міститься посилання на оскаржувану постанову у даній справі, як стверджує скаржник, йому стало відомо про існування оскаржуваних рішень у справі №908/192/16. З відповідної дати підприємство й обчислює строк на касаційне оскарження. Також заявник касаційної скарги зазначає, що факт необізнаності ПП "Агротон" пояснюється тим, що позивач у даній справі у своєму позові зазначив колишню адресу ПП "Агротон" - м. Запоріжжя, вул. І.Богуна, 117, звідки кореспонденція поверталась до відправників з відміткою пошти про відсутність адресата.

Крім того заявник вказує, що керуючись ставками, встановленими Законом України "Про судовий збір" для подання касаційної скарги, ним було сплачено судовий збір у розмірі 1653,60 грн. Оскільки підприємство не було учасником судових розглядів, скаржник вважає, що ніяким чином не міг дізнатись про фактично сплачену суму державного мита позивачем у листопаді 2007 у даній справі, а лише після отримання ухвали Вищого господарського суду України від 18.10.2016, якою повернуто касаційну скаргу без розгляду, скаржнику стало відомо про суму належного судового збору.

Вказані твердження скаржника відхиляються Вищим господарським судом України з огляду на наступне.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України".

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Як вбачається з матеріалів справи, про розгляд даної справи скаржнику було відомо. Так, третьою особою на виконання вимог ухвали суду подано 11.03.2009 до апеляційного суду ряд витребуваних документів (а.с. 135-150) за підписом директора ПП "Агротон" Богдановського А.Б. Також в матеріалах справи міститься клопотання ПП "Агротон" (від 09.03.2011 без номера, надіслане на адресу Донецького апеляційного господарського суду) про розгляд справи без участі третьої особи (а.с15, т. 4), за підписом керуючого санацією Богдановського А.Б., в якому заявник просить розглядати справу без представника третьої особи. У вказаному клопотанні адресою підприємства зазначено: м. Запоріжжя, вул. І. Богуна, 117.

Процесуальні документи надсилались господарськими судами на адресу третьої особи: 69050, м. Запоріжжя, вул. Космічна, 122, а також за адресою: м. Запоріжжя, вул. І. Богуна, 117. Поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень підтверджується отримання відповідних відправлень адресатом (уповноваженою особою за довіреністю).

Відміткою суду на звороті оскаржуваної постанови підтверджується надіслання апеляційним судом копій оскаржуваної постанови всім учасникам судового процесу 04.02.2013. Також з повним текстом оскаржуваної постанови відповідач міг ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Відповідно до п. п. 13, 14 Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого Постановою КМ України від 25.05.2006 № 740, електронні копії судових рішень надсилаються відповідальною особою апарату суду не пізніше дня, що настає після ухвалення (постановлення) судового рішення. Електронні копії судових рішень, що підлягають негайному виконанню, надсилаються адміністраторові Реєстру відповідальною особою апарату суду відразу після їх ухвалення (постановлення). У передбачених процесуальним законодавством випадках електронні копії судових рішень надсилаються адміністраторові Реєстру в день складення повного судового рішення.

Згідно з п. 9 вказаного Порядку адміністратор Реєстру забезпечує функціонування Реєстру, зокрема, оновлення його інформаційних ресурсів та бази даних, цілодобовий загальний та повний доступ фізичних і юридичних осіб до електронних копій судових рішень через офіційний веб-портал судової влади.

Крім того ПП "Агротон", відповідно до ст. 87 ГПК України, надсилались процесуальні документи у справі 908/192/16 за позовом Товариства з обмежено "Агро Дніпро" до Приватного підприємства "Агротон", третя особа Відкрите акціонерне товариство Банк "БІГ Енергія" в особі Запорізької територіальної філії відкритого акціонерного товариства Банк "БІГ Енергія", про стягнення грошових коштів, рішення у якій прийняте Господарським судом Запорізької області 10.03.2016.

Скаржником не додано жодних належних доказів того, що у нього не було можливості отримати примірник чи ознайомитися зі змістом оскаржуваної постанови, повний текст якої складено та підписано 30.01.2013 раніше, з огляду на обізнаність про розгляд даної справи судом.

Враховуючи наведене, строки вирішення спору, визначені ст. 69, 102 ГПК України, визначене ст. 22 ГПК України право сторони на ознайомлення з матеріалами справи, а також положення ст.ст. 43, 53 ГПК України, Вищий господарський суд України не визнає причини такого значного пропуску встановленого законом процесуального строку для подання касаційної скарги поважними та відмовляє в задоволенні клопотання про відновлення цього строку.

Твердження скаржника щодо неможливості самостійно визначити розмір судового збору у даній справі колегією суддів відхиляються як такі, що ґрунтується на помилковому тлумаченню приписів ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Порядок і розмір сплати судового збору в Україні встановлено Законом України "Про судовий збір".

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в чинній редакції) визначені ставки судового збору, зокрема, за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду - у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

При поданні позовної заяви у даній справі, у листопаді 2007 року, підлягало сплаті державне мито державне мито за позовною заявою майнового характеру, порядок і розміри сплати якого регулювались відповідними підзаконними нормативними актами.

Згідно із підпунктом "а", "б" пункту 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 "Про державне мито" із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, ставка державного мита була встановлена в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а позовних заяв немайнового характеру - 5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позовом у даній справі було заявлено про стягнення 676067,52 грн., а отже сплаті підлягало державне мито за ставкою 1% ціни позову, що складає 6760,68 грн.

Керуючись статтями 86, 111, пунктом 4 частини 1 статті 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

Повернути Приватному підприємству "Агротон" касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.01.2013 у справі №10/689/07-15/5009/4204/11 та додані до неї документи без розгляду.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіС.В. Владимиренко
О.А. Кролевець