Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

" 28 " грудня 2016 року справа № 927/1102/16

За позовом ОСОБА_1
16600, АДРЕСА_1
До Державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння»
16612, м. Ніжин Чернігівської області, вул. Прилуцька, 131
про стягнення 56 401 грн. 88 коп.
Суддя А.С.Сидоренко

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - особисто, Самойленко М.Д. - адвокат, договір про надання правової допомоги від 27.12.2016р.

від відповідача: не з'явився

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні 28.12.2016р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 28.12.2016р., на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) заявлено позов до державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» (надалі - відповідач) про стягнення 56 401,88 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2015р. по 22.07.2016р.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 28.11.2016р. порушено провадження у справі, вказана вище позовна заява була прийнята до розгляду з призначенням судового засідання на 13.12.2016р.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 13.12.2016р. розгляд справи був відкладений з призначенням судового засідання на 28.12.2016р.

В судовому засіданні 28.12.2016р. позивачем подане власне письмове підтвердження про те, що в провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, немає справи з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, про дату, час та місце проведення судових засідань належним чином був повідомлений, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень № 256 та № 780, однак не скористався своїм процесуальним правом на участь у них.

Справа розглядається на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення позивача та його повноважного представника, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 16 листопада 2012 року порушено провадження у справі № 5028/4/18б/2012 про банкрутство державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння».

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 07.12.2012р. відкрито процедуру санації боржника, яка в подальшому неодноразово продовжувалась, востаннє ухвалою суду від 15.11.2016р. - до 17 червня 2017 року включно.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Правова норма аналогічного змісту міститься і у п. 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається із витягу з трудової книжки ОСОБА_1, 15 вересня 2014 року останній був прийнятий на роботу до ДП «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння» на посаду начальника дільниці № 1 виробничого відділу (наказ від 15.09.2014р. № 80-к).

16 березня 2015 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 Кодексу законів про працю України (наказ від 16.03.2015р. № 19-к).

Згідно ст. 117 Кодексу Законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При вирішенні спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та визначенні його розміру, суд враховує наступне:

відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 Кодексу Законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Заходи, встановлені ст. 117 Кодексу Законів про працю України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Підставою для застосування такої відповідальності судом є не лише сам факт порушення строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 Кодексу Законів про працю України, а й вина власника щодо працівника.

Згідно виданої відповідачем довідки від 05.08.2016р. № 356 (а.с. - 23), середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 156,67 грн.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 16.03.2015р. по 22.07.2016р. (360 робочих днів) становить 56 401,88 грн. (156,67 грн. х 360 робочих днів = 56 401,88 грн.).

Приймаючи дане рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

згідно з ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 Кодексу Законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 117, 2371 цього Кодексу роз'яснив, що строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

За статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.05.2015р. Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області (справа № 740/2329/15; провадження № 2-н/740/146/15) виданий судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача 13 554,61 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (дата набрання судовим наказом чинності - 03.06.2016р.; строк пред'явлення судового наказу до виконання - 04.06.2016р.).

В позовній заяві позивач зазначив, що 07.07.2015р. органом державної виконавчої служби була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного вище судового наказу з одночасним направленням її копії на адресу відповідача.

Згідно довідки (від 07.11.2016р. № 02.1-25/10250) (а.с. - 11) відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, в ході проведених виконавчих дій 19.07.2016р. з рахунку підприємства стягнуто грошові кошти в сумі 1 127 597,64 грн. Згідно розподілу стягнутих з боржника коштів від 21.07.2016р. до виплати позивачеві підлягало 13 554,61 грн. Платіжним дорученням № 1057 від 22.07.2016р. вказані грошові кошти були перераховані на рахунок ОСОБА_1, вказаний у заяві про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, враховуючи, що відповідач остаточно розрахувався з позивачем 22.07.2016р., визначений чинним законодавством України тримісячний строк для звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку сплив 23.10.2016р.

Оскільки відповідний позов надійшов до господарського суду Чернігівської області лише 24.11.2016р. (зданий для відправки до органу зв'язку 21.11.2016р.), позивачем пропущений вказаний вище тримісячний строк.

Згідно ст. 234 Кодексу законів про працю України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

В судовому засіданні 28.12.2016р. позивачем подана заява (б/н від 28.12.2016р.) про поновлення тримісячного строку для звернення до суду з позовною заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 56 401,88 грн. В обґрунтування даної заяви позивач зазначає, що спочатку він звертався з відповідним позовом до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, проте ухвалою суду від 19.08.2016р. провадження у справі було закрито, оскільки відповідний спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Розглянувши дану заяву, заслухавши пояснення позивача та його повноважного представника, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку для звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні поважними, а заяву - обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення 56 401,88 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.03.2015р. по 22.07.2016р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 117, 233, 234 Кодексу законів про працю України, ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст. ст. 12, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння», м. Ніжин Чернігівської області, вул. Прилуцька, 131 (код 08457704) на користь ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (код НОМЕР_1) 56 401 грн. 88 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з державного підприємства «Ніжинський ремонтний завод інженерного озброєння», м. Ніжин Чернігівської області, вул. Прилуцька, 131 (код 08457704) в доход Державного бюджету (Отримувач: УДКСУ у м. Чернігові, код 38054398, рахунок 3002 в ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592, код платежу 22030101) 1378 грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя А.С.Сидоренко

Рішення підписано 29 грудня 2016 року.

Суддя А.С.Сидоренко