РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016Справа №910/16342/16
За позовом Державної екологічної інспекції у м. Києві

до Акціонерного товариства «Імперіал Тобакко Продакшн Україна»

про стягнення 142 579,54 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача - Тютюнник В.О., представник за довіреністю;

Від відповідача - Омелянчук Н.О., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2016 року Інспекція звернулася до Господарського суду міста Києва з вказаною позовною заявою, пославшись на те, що відповідач здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без одержання дозволу.

Державною екологічною інспекцією у м. Києві було здійснено розрахунок збитків, завданих державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 10.12.2008 №639.

Оскільки внаслідок порушення вимог чинного природоохоронного законодавства відповідачем завдано збитки державі в розмірі 142 579,54 грн., позивач, посилаючись на ст.ст. 20, 40, 55, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 1166,1172 Цивільного кодексу України просив стягнути з відповідача вказану суму.

Відповідач у поданому відзиві на позову заяву просив у позові відмовити повністю, з підстав викладених у відзиві, зокрема зазначив, що відповідач подав заяву та документи, обґрунтовуючи викиди у атмосферне повітря стаціонарними джерелами 25.04.2013р., яка була прийнята Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в м. Києві до розгляду як така, що подана з дотриманням встановленого порядку (реєстраційний №01018-83766-012 від 25.04.2013р.). Будь-якого рішення Державного управління охорони навколишнього природного середовища в м. Києві та/або Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища КМДА протягом періоду з 25.04.2013р. до 26.12.2013р. про відмову AT «Імперіал Тобакко Продакшн Україна» у видачі дозволу з підстав, передбачених законом та порядком, не було.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих сторонами документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та п. 3.6. Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 № 464 (далі - Порядок № 464), згідно до повноважень наданих ст. 20-1 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища Державною екологічною інспекцією у м. Києві в період з 02.04.2013 по 15.04.2013 було проведено позапланову перевірку дотримання вимог чинного природоохоронного законодавства AT «Імперіал Тобакко Продакшн Україна», юридична адреса: м. Київ, вул. А.Заболотного, 35, ЕДРПОУ 20043260.

В результаті перевірки було встановлено, що Акціонерне Товариство «Імперіал Тобакко Продакшн Україна» здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без дозволу на викиди забруднюючих речовин,оскільки термін дії дозволу №-064 закінчився 30.01.2013. Даний вид правопорушення зафіксовано в акті дотримання вимог природоохоронного законодавства №05/463а.

За результатами перевірки винесено припис №05/307п від 15.04.2013 року щодо необхідності отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря в термін до 13.05.2013 року.

Державною екологічною інспекцією у м. Києві за результатами перевірки притягнуто винну посадову особу до адміністративної відповідальності за здійснення господарської діяльності без дозвільного документу - дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, постанова про накладення адміністративного стягнення №002546 від 15.04.2016 про накладення штрафу в розмірі 85 грн. сплачено в добровільному порядку.

Повторно Державною екологічною інспекцією у м. Києві проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в період з 17.05.2013 року по 27.05.2013 року, під час перевірки встановлено, що суб'єктом господарювання не виконано припис №05/307п від 15.04.2013 року, а саме не отримано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. За результатами перевірки винесено припис №05/359 від 27.05.2013 року щодо необхідності отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря в термін до 25.06.2013 року. Винну посадову особу притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання припису за ст. 188-5 КпАП України. Постанову про накладення адміністративного стягнення №002553 від 27.05.2013 року сплачено в добровільному порядку.

Повторно Державною екологічною інспекцією у м. Києві проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Акціонерного Товариства «Імперіал Табакко Продакшн Україна» в період з 19.11.2013 року по 25.11.2013 року. Під час перевірки встановлено, що суб'єктом господарювання не виконано припис №05/395 від 27.05.2013 року, а саме не отримано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами. За результатами перевірки винесено припис №05/1005п від 25.11.2013 щодо необхідності отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря в термін до 25.12.2013 року. Винну посадову особу притягнуто до адміністративної відповідальності за невиконання припису за ст. 188-5 КпАП України. Постанову про накладення адміністративного стягнення №003862 від 04.12.2013 року сплачено в добровільному порядку.

Повторно Державною екологічною інспекцією у м. Києві проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Акціонерного Товариства «Імперіал Тобакко Продакшн Україна» в період з 27.07.2015 року по 07.08.2015 року. До перевірки представлено дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами №-100041, виданий 26.12.2013 року, терміном дії до 26.12.2018 року, згідно якого на підприємстві налічувалось 35 джерел викидів, також надано дозвіл №-10170, виданий 30.06.2015 року, термін дії до 30.06.2015 року, згідно якого на підприємстві налічувалось 37 джерел. За результатами перевірки винесено припис №05/21п від 07.08.2015 щодо усунення порушень вимог природоохоронного законодавства та притягнуто винну особу до адміністративної відповідальності. Постанову №00004 від 10.08.2015 року про накладення адміністративного стягнення сплачено в добровільному порядку.

За розрахунком Інспекції розмір завданих державі збитків внаслідок порушення відповідачем вимог чинного природоохоронного законодавства становить 142 579,54 грн., про сплату яких позивач направляв Підприємству претензію №17 від 02.04.2015. Проте грошові кошти від відповідача так і не надійшли.

Заперечуючи проти даного позову, Підприємство в своєму відзиві посилалося на те, останнім направлено в Департамент відповідні документи на отримання нового дозволу, проте такий дозвіл вчасно видано не було з незалежних від нього причин.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 153 ГК України суб'єкт господарювання, здійснюючи господарську діяльність, зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи щодо своєчасного відтворення і запобігання псуванню, забрудненню, засміченню та виснаженню природних ресурсів, не допускати зниження їх якості у процесі господарювання.

Частиною 6 статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до першої групи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

В статті 33 даного Закону передбачено, що особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону несуть відповідальність згідно з законом.

Шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом (ст. 34 вищевказаного закону).

Відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру врегульовані Законом України від "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Згідно ст.1 вищезазначеного Закону в редакції основні терміни у цьому законі вживаються в такому значенні:

дозвільна система у сфері господарської діяльності - сукупність урегульованих законодавством відносин, які виникають між дозвільними органами, адміністраторами та суб'єктами господарювання у зв'язку з видачею документів дозвільного характеру;

документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності і без наявності якого суб'єкт господарювання не може провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності;

принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Дозвільна (погоджувальна процедура) визначена законом як сукупність дій, що здійснюються суб'єктами господарювання, державними адміністраторами та дозвільними органами під час проведення погодження (розгляду), оформлення, надання висновків тощо, які передують отриманню документа дозвільного характеру.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" передбачено, що виключно законами, які регулюють відносини, пов'язанні з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюється: необхідність одержання документа дозвільного характеру; дозвільний орган, уповноважений видати документ дозвільного характеру; платність або безплатність видачі документа дозвільного характеру; строк прийняття рішення про видачу або відмову у видачі документа дозвільного характеру; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі та анулювання документа дозвільного характеру; можливість набуття суб'єктом господарювання права на продовження певних дій щодо здійснення господарської діяльності за декларативним принципом.

Згідно з ч.ч. 9,10,11 ст. 7 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (у відповідній редакції) регіональні та місцеві дозвільні органи протягом не більше ніж десять робочих днів з дня одержання від державного адміністратора заяви та документів, що додаються до неї, якщо інше не передбачено законом, оформлюють відповідний документ дозвільного характеру або письмове повідомлення суб'єкту господарювання про відмову у видачі документа дозвільного характеру та передають протягом одного робочого дня відповідні документи (письмове повідомлення) державному адміністратору.

У письмовому повідомленні про відмову у видачі документа дозвільного характеру зазначаються передбачені законом підстави для такої відмови.

Державний адміністратор не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від регіонального або місцевого дозвільного органу відповідного документа дозвільного характеру (письмового повідомлення про відмову у видачі документа дозвільного характеру) повідомляє суб'єкта господарювання про час та місце видачі документа дозвільного характеру або письмової відмови у видачі документа дозвільного характеру. У разі якщо законом передбачено внесення плати за видачу документа дозвільного характеру, державний адміністратор зобов'язаний повідомити про це суб'єкта господарювання.

Факт отримання документа дозвільного характеру засвідчується особистим підписом керівника юридичної особи, фізичної особи - підприємця або уповноваженої ним особи при пред'явленні документа, що засвідчує його особу, та документа про внесення плати за його видачу, якщо така плата передбачена законом.

Державний адміністратор не пізніше наступного дня з дня отримання документа, що засвідчує внесення плати за його видачу, передає такий документ відповідному регіональному або місцевому дозвільному органу. Копія цього документа залишається у державного адміністратора.

Письмове повідомлення регіонального або місцевого дозвільного органу про відмову у видачі документа дозвільного характеру видається державним адміністратором суб'єкту господарювання або уповноваженій ним особі під підпис про одержання. У разі нез'явлення суб'єкта господарювання або уповноваженої ним особи для одержання письмового повідомлення про відмову у видачі документа дозвільного характеру протягом двох робочих днів з дня закінчення встановленого законом строку розгляду заяви про видачу документа дозвільного характеру та документів, що додаються до неї, державний адміністратор направляє письмове повідомлення регіонального або місцевого дозвільного органу про відмову у видачі документа дозвільного характеру суб'єкту господарювання поштовим відправленням з описом вкладення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року №302 затверджено Порядок проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи.

Згідно з пунктами 2, 3, 4 вказаного Порядку дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям експлуатувати об'єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну.

Дозвіл видається суб'єкту господарювання на підставі поданих документів безоплатно на строк не менш як п'ять років (для суб'єктів господарювання, що належать до першої групи) за формою, встановленою Мінприроди.

Відповідно до пункту 8 даного Порядку орган, який видав дозвіл, протягом 30 календарних днів розглядає заяву та документи на отримання дозволу і у разі відсутності зауважень видає дозвіл. У разі наявності зауважень документи повертаються суб'єкту господарювання з викладом їх змісту та зазначенням терміну повторного подання.

Територіальний орган Мінприроди протягом 30 календарних днів розглядає заяву та документи на отримання дозволу і у разі відсутності зауважень видає дозвіл.

У разі наявності зауважень документи повертаються суб'єкту господарювання з викладом їх змісту та зазначенням терміну повторного подання.

Рішення про видачу дозволу надсилається територіальним органом Мінприроди суб'єкту господарювання та установі державної санітарно-епідеміологічної служби, (пункт 8 порядку)

Пунктом 11 Порядку встановлено, що термін дії дозволу може бути продовжено. Для цього передбачено обов'язок суб'єкта господарювання завчасно не пізніше 30 календарних днів до дня закінчення дії дозволу подати заяву до територіального органу Мінприроди України (у даному випадку до Управління) про продовження його терміну.

Рішення територіального органу Мінприроди про відмову у видачі дозволу, перегляд або продовження терміну його дії чи анулювання можуть бути оскаржені у судовому порядку, (пункт 14 порядку)

Аналіз зазначених норм закону та порядку дають підстави дійти висновку, що для реалізації права на здійснення господарської діяльності та отримання відповідного дозволу Відповідач повинен був подати дозвільному органу заяву зі встановленим комплектом документів, а дозвільний орган повинен цю заяву розглянути у 30-ти денний термін та прийняти рішення про видачу дозволу або відмовити у його видачі. Порядком передбачена можливість повернення документів на доопрацювання при наявності зауважень з зазначенням терміну повторного звернення.

Дозвільна (погоджувальна процедура) у розумінні закону "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" - це сукупність дій, що здійснюються суб'єктами господарювання, державними адміністраторами та дозвільними органами під час проведення погодження (розгляду), оформлення, надання висновків тощо, які передують отриманню документа дозвільного характеру.

Тобто, дозвільна (погоджувальна) процедура починається з моменту прийняття та реєстрації заяви з доданням відповідних документів та закінчується отриманням дозвільного документу.

Законом "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" передбачені для дозвільного органу при розгляді заяв суб'єктів господарювання про видачу дозвільного документу, повноваження щодо прийняття рішень про видачу дозволу або про відмову у його видачі.

Судом встановлено, що за період з 02.05.2013 по 19.11.2013 рішенням суду від 22.09.2014 у справі №910/2400/14 стягнуто з приватного акціонерного товариства "Імперіал Тобакко Продакшн Україна" на спеціальний рахунок державного бюджету за реквізитами: УДК у Голосіївському районі міста Києва, одержувач ГУ ДКСУ у м. Києві, р/р №0002, МФО 820019, , код бюджетної класифікації 24062100 збитки, заподіяні державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря в розмірі 382636 грн. в наступних частинах: 114790,80 грн. в доход спеціального фонду Державного бюджету (30%), 267845,20 грн. в доход спеціального фонду місцевого бюджету Київської міської ради (70%).

У даній справі позивачем нараховуються збитки спричинені відповідачем за період з 19.11.2013 до 26.12.2013 (моменту видачі нового дозволу).

Разом з тим, відповідач подав заяву та документи, обґрунтовуючи викиди у атмосферне повітря стаціонарними джерелами 25.04.2013, яка була прийнята Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в м. Києві до розгляду як така, що подана з дотриманням встановленого порядку (реєстраційний №01018-83766-012 від 25.04.2013р.).

Будь-якого рішення Державного управління охорони навколишнього природного середовища в м. Києві та/або Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища КМДА протягом періоду з 25.04.2013р. до 26.12.2013р. про відмову AT «Імперіал Тобакко Продакшн Україна» у видачі дозволу з підстав, передбачених законом та порядком, не було.

Листи Держуправління та Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища КМДА протягом цього періоду про повернення документів на доопрацювання та про те, що оформлення дозволу буде здійснено після усунення недоліків, не є рішенням про відмову у видачі дозволу.

На останнє звернення Підприємства до Управління екології та природоохоронних ресурсів Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища Київської міської державної адміністрації (лист від 11.10.2013 №891/13) Управління надіслало відповідь про те, що Управління розглядає документи по мірі надходження у зв'язку з тим, що питання щодо збільшення структурного складу Управління не вирішене та надходженням великої кількості документів на розгляд (лист від 08.11.2013).

Таким чином, за відсутності рішення дозвільного органу про відмову у видачі дозволу, погоджувальна процедура у розумінні закону тривала з моменту подачі заяви суб'єктом господарювання AT «Імперіал Тобакко Продакшн Україна» (25.04.2013) і до прийняття рішення про видачу дозволу (26.12.2013).

Крім того, за принципом мовчазної згоди, визначеним ст.1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

У постанові Кабінету Міністрів України від 27.01.2010 № 77 "Деякі питання застосування принципу мовчазної згоди" установлено, що в разі ненадання у визначений законом строк суб'єкту господарювання документа дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без одержання документа дозвільного характеру через 10 робочих днів з дня закінчення строку, встановленого для видачі документа дозвільного характеру або прийняття рішення про відмову в його видачі, на підставі копії опису прийнятих документів з відміткою про дату їх прийняття.

Отже, за змістом наведених норм право на проведення певних дій щодо здійснення господарської діяльності без отримання дозволу виникає у разі недотримання дозвільним органом визначеного нормами чинного законодавства строку для надіслання відповіді щодо розгляду заяви про видачу документа дозвільного характеру та не ставиться в залежність від причин відмови у такій видачі, зробленій поза межами встановленого строку.

Врахувавши вищенаведені норми законодавства та встановивши, що відповідач звернувся до уповноважених державних органів 25.04.2013, а новий дозвіл було видано 26.12.2013, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були вжиті достатні та своєчасні заходи для отримання дозволу, однак видача дозволу відбулася поза межами встановленого строку внаслідок порушення уповноваженими органами державної влади вимог законодавства щодо строків погодження та видачі дозволу.

Листом від 30.01.2009 за № 1127/11/10-09 Міністерством охорони навколишнього природного середовища України надані роз'яснення у галузі охорони атмосферного повітря з питань продовження терміну дії дозволу на викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами після закінчення дії попереднього дозволу та правомірності подовження терміну дії дозволу на викиди після терміну його закінчення та роз'яснено, що п.11 Порядку проведення та оплати робіт, пов'язаних з видачею дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №302 прямо передбачено можливість продовження строку дії дозволу для цього суб'єкт господарювання повинен завчасно не пізніше 30 календарних днів до дня закінчення дозволу подати заяву до територіального органу Мінприроди. У зв'язку з відсутністю спеціального порядку прийняття рішення про подовження строку дії відповідного дозволу у разі порушення вимог п.11 Порядку щодо завчасного подання заяви, підлягають застосуванню загальні правила, передбачені п.3,8 ст.2 КАС.

Відмова у продовженні строку дії дозволу суб'єкту господарювання, призводить до неможливості його функціонування, що тягне за собою безробіття і соціальну напругу у відповідному регіоні. Зумовлюючі такі істотно-негативні наслідки зазначене рішення не призводить до суттєвого поліпшення стану довкілля та не підвищить рівень його екологічної безпеки. У зв'язку з цим прийняття такого рішення буде означати порушення правила п.3 ч. З ст.2 КАС, щодо обґрунтованості рішення та п. 8 ч. 3 ст.2 КАС щодо його пропорційності.

Зазначене також стосується і продовження строку дії дозволу у разі необхідності доопрацювання документів, які додаються до заяви отримання зазначеного вище дозволу.

За приписами статті 33 Закону відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони атмосферного повітря несуть особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону.

Статтею 34 Закону передбачено, що шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Відповідно до статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Особливості застосування цивільної відповідальності визначені у статті 69 цього Закону, згідно з якою шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Частиною 1 статті 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).

Водночас частиною 2 вищевказаної статті встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, факт здійснення Підприємством викидів у атмосферне повітря забруднюючих речовин без відповідного дозволу може бути підставою для покладення на нього відповідальності в разі обов'язкового встановлення наявності вини в його діях.

Проаналізувавши вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що Інспекцією не доведено належними та допустимим доказами всіх необхідних складових, з якими законодавець пов'язує можливість покладення на відповідача обов'язку відшкодувати шкоду, а саме: вини Підприємства та причинно-наслідкового зв'язку між його діями та шкодою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що Інспекцією не доведено всіх необхідних елементів для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати завдані збитки, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки в позові відмовлено, понесені у справі судові витрати відповідно до вимог статті 49 ГПК України залишаються за позивачем.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.12.2016

Суддя І.І. Борисенко