ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа № 914/2117/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства Страхова компанія АХА Страхування (надалі ПрАТ СК АХА Страхування) за вих. № 10596/06582/УБК від 06.10.2016р. (вх. № ЛАГС 01-05/4879/16 від 13.10.2016р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 26.09.2016р.

у справі № 914/2117/16

за позовом: ПрАТ СК АХА Страхування, м. Київ

до відповідача: Національного університету Львівська політехніка (надалі НУ Львівська політехніка), м. Львів

про відшкодування 49 901,99 грн. в порядку регресу

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 1213/18 від 12.04.2016р.)

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 15.08.2016р.)

Представникам сторін розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

За клопотанням ПрАТ СК АХА Страхування судове засідання проводиться в режимі відеоконференції.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 26.09.2016р. у справі №914/2117/16 (суддя Яворський Б.І.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідати за шкоду, заподіяну позивачу водієм ОСОБА_4, НУ Львівська політехніка не повинен, оскільки така шкода заподіяна не у звязку з виконанням ним трудових (службових) обовязків. Належним відповідачем у такому спорі повинен бути сам водій транспортного засобу..

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПрАТ СК АХА Страхування подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі зясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані ним докази, а відтак, винесено необєктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що аналіз ст.1187, ст. 1188 ЦК України дає підстави вважати, що шкода, заподіяна внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 13.10.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_5, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_6 та ОСОБА_1

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17.10.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляду на 15.11.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 06.12.2016р.

06.12.2016р. в судовому засіданні оголошено перерву до 13.12.2016р., про що сторони повідомлені під розписку.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/8752/16 від 06.12.2016р.). На підтвердження своїх доводів долучив до матеріалів справи додаткові докази, усно заявив клопотання про їх доручення, зазначивши при цьому, що докази лише підтверджують, а не змінюють правову позицію НУ Львівська політехніка, яка викладена у відзиві на позовну заяву (а.с. 172-174).

У п.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 17.05.2011р. зазначено, що відповідно до частини першої ст.101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Оцінивши подані відповідачем додаткові докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання про доручення доказів підлягає до задоволення, оскільки вони не змінюють правової позиції відповідача.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.08.2014р. між ПрАТ Страхова компанія АХА Страхування (страховик) та Національним університетом Львівська політехніка (страхувальник) укладено договір обовязкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6732445. Франшиза - 0 грн. (п.5 полісу). Застрахованим т.з. є автомобіль НОМЕР_1 (а.с. 26).

17.11.2014р. на дорозі М-10-01 Західний обхід м. Львова 3 км 500м сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів, зокрема, ГАЗ 2705 д.н.з. НОМЕР_2, який належить НУ Львівська політехніка та яким керував ОСОБА_4 (поліс ОСЦПВВНТЗ АІ/6732445 з терміном дії до 31.07.2015р., виданий ПрАТ СК АХА Страхування, і КІА СЕЕD д.н.з. НОМЕР_3, що належить ОСОБА_7, яким керував ОСОБА_8, що підтверджується відомостями про ДТП №9464514 (а.с. 27-29).

19.11.2014р. потерпіла від ДТП ОСОБА_7 звернулась до ПрАТ СК АХА Страхування із заявою про виплату страхового відшкодування.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 17.12.2014р. ОСОБА_4 визнано винним за ст.124 КпАП та накладено штраф (а.с. 30).

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.01.2015р. ОСОБА_4 визнано винним за ч.1 ст.130 КпАП (керування автомобілем у нетверезому стані) та накладено штраф (а.с. 31).

14.01.2015р. складено Звіт 149/15 про оцінку автомобіля НОМЕР_4, відповідно до висновків якого вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 49 901,99 грн. (а.с. 46-57).

23.02.2015р. позивачем складено страховий акт, в якому визначено розмір страхового відшкодування у сумі 49 901,99 грн. (а.с. 58-60).

ПрАТ СК АХА Страхування сплатило ОСОБА_7 49 901,99 грн. страхового відшкодування згідно акту №VESKO4389/2015 без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №1589982 від 24.02.2015р. (а.с. 62).

26.11.2015р. позивач звернувся до НУ Львівська політехніка з вимогою про виплату у порядку регресу 49 901,99 грн. (а.с. 63-65).

Однак, дана вимога була залишена без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення до суду з позовом до НУ Львівська політехніка про відшкодування 49 901,99 грн. в порядку регресу.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами (ст. 355 ГК України).

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно ст. 3 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком в силу приписів ст. 6 Закону є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст.38 ЗУ Про обовязкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, зокрема, у стані алкогольного чи наркотичного спяніння.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як зазначалося вище, позивач виплатив потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 49 901,99 грн., проте, оскільки ОСОБА_4 (водій страхувальника) вчинив ДТП у стані алкогольного спяніння, СК АХА Страхування набула права вимоги до відповідальної за збитки особи.

Згідно з довідкою №560-42 від 18.11.2014р., виданою начальником відділу кадрів відповідача, ОСОБА_4 на час вчинення ДТП працював на посаді водія 2 класу автогосподарства НУ Львівська політехніка (а.с. 72).

Згідно з ч.ч. 2 - 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Отже, за змістом ст. 1187 ЦК України суб'єктом відповідальності за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки є особа, яка фактично володіє об'єктом підвищеної небезпеки, як на відповідній правовій підставі (будь-яке титульне володіння), так і без неї (безтитульне володіння), за виключенням умов, передбачених ч. 4 ст. 1187 ЦК України. При цьому, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою, тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини (ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Тобто, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом під час виконання нею своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

Таким чином, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цими особами, по-перше, в трудових відносинах, а, по-друге, шкода, заподіяна нею у зв'язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків. При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника. (Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 6-229цс14).

Відповідачем долучено до матеріалів справи шляховий лист від 17.11.2014р. згідно якого вбачається, що водій ОСОБА_4 о 08.30 год. виїхав з гаража НУ Львівська політехніка автомобілем НОМЕР_1, а о 17.30 год. повернув зазначений транспортний засіб у гараж університету (а.с. 175).

Крім того, відповідач також долучив належним чином засвідчену копію пояснювальної записки водія ОСОБА_4 до ректора НУ Львівська політехніка, у якій зазначається, що він 17.11.2014р. з метою виконання трудових обовязків о 08.30 год. виїхав з гаража на вул. Конюшинній №3 на службовому автомобілі НОМЕР_1; по закінченні робочого дня, виконавши службове доручення по доставці вантажу, о 17.30 год. заїхав у гараж та повернув автомобіль з користування, про що зроблено відповідні підписи у шляховому листі; маючи намір використати автомобіль в особистих цілях не у робочий час та не у звязку з виконанням трудових обовязків, водій повідомив безпосередньому керівнику неправдиву інформацію про те, що йому щойно зателефонували з університету та доручили термінову роботу з необхідним виїздом на службовому автомобілі; після цього, усвідомлюючи, що після 18.00 год. використовувати службовий автомобіль заборонено, він взяв автомобіль та виїхав з гаража і о 19.00 год. вчинив ДТП (а.с. 176).

Тобто, саме у шляховому листі містяться доручення, які водій-працівник НУ «Львівська політехніка» зобов'язується виконувати в силу своїх трудових обов'язків, що є належним та допустимим доказом виконання трудових обов'язків під час використання службового автомобіля. При цьому, у разі, якщо у шляховому листі відсутні відмітки про доручення службового завдання і працівник в той час використовує службовий автомобіль для поїздок, такі дії необхідно вважати неправомірним використанням службового автомобіля для власних потреб, що не пов'язане з виконанням трудових обов'язків.

Зі змісту розпорядження НУ «Львівська політехніка» від 18.11.2014р. «Про проведення службового розслідування відносно водія автогосподарства Національного університет «Львівська політехніка» ОСОБА_4П.» вбачається, що з метою перевірки обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 17.11.2014р. на Західній об'їзній дорозі міста Львова за участю службового автомобіля НУ «Львівська політехніка» марки ГАЗ-2705, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, та вирішення питання відшкодування заподіяної майнової шкоди Університету, було утворено комісію зі службового розслідування обставин цієї дорожньо-транспортної пригоди, під головуванням Головного інженера ОСОБА_9 та доручено комісії провести службове розслідування обставин дорожньо-транспортної пригоди та підготувати за його підсумками відповідний акт (долучений до матеріалів апеляційного провадження).

За результатами проведеного службового розслідування Наказом Національного університету «Львівська політехніка» №2802-3-03 від 19.11.2014р. водію 2 кл. автогосподарства ОСОБА_4 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме: використання службового автотранспорту в особистих цілях (долучений до матеріалів апеляційного провадження).

Аналізуючи зазначені докази, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4, на час скоєння ДТП керував належним НУ «Львівська політехніка» автомобілем марки «ГАЗ 2705» (державний реєстраційний номер «ВС 8569 ВМ»), завдав механічних пошкоджень автомобілю марки «КІА» (державний реєстраційний номер «ВС 7193 ВО»), належного на праві власності ОСОБА_7, не при виконанні своїх трудових обов'язків, а самовільно використовував автомобіль для власних потреб. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВГСУ від 12.05.2016р. у справі № 927/1173/15, ВСУ від 28.01.2015р. у справі № 6-229цс14).

Щодо посилання скаржника на те, що шляховий лист та пояснювальна записка водія не можуть бути належними доказами самовільного використання службового автомобіля для власних потреб, а не для виконання трудових обовязків водієм під час ДТП, оскільки, на його думку, в такому випадку відсутні докази неправомірного заволодіння водієм ОСОБА_4 транспортним засобом ГАЗ 2705 (державний реєстраційний номер НОМЕР_2), що належить НУ «Львівська політехніка», то колегія суддів зазначає наступне.

У п.18 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005р. зазначив, що суб'єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК, не можна визнавати осіб, які є співвласниками або законними користувачами транспортного засобу; працівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, котрі без належного дозволу здійснили поїздку на закріпленому за ними транспортному засобі; а також службових осіб, наділених повноваженнями щодо використання чи експлуатації транспортних засобів.

Тобто, працівники підприємств, установ чи організацій можуть бути суб'єктам» незаконного заволодіння транспортним засобом, лише за умови, якщо вони вчиняють заволодіння незакріплених за ними транспортних засобів.

Як вбачається з Наказу НУ «Львівська політехніка» №18-4-1-10 від 01.04.2014р. «Про закріплення автотранспорту за водіями автогосподарства НУ «Львівська політехніка»» автомобіль марки «ГАЗ 2705» (державний реєстраційний номер «ВС 8569 BМ закріплено за ОСОБА_4 (долучено до матеріалів апеляційного провадження).

Суд звертає увагу позивача, що згідно ст.32 ГПК України доказами у справі будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору; ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами та поясненнями представників сторін.

Таким чином, 17.11.2014 року о 19 год. 00 хв. ОСОБА_4, маючи дійсне, проте обмежене у часі, право користування закріпленим за ним транспортним засобом марки «ГАЗ 2705» (державний реєстраційний номер «ВС 8569 ВМ») самовільно заволодів службовим транспортним засобом та використав його у своїх особистих цілях поза робочим часом та не у зв'язку з виконанням трудових обов'язків, що виключає наявність у його діях складу злочину, передбаченого статтею 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, а натомість тягне за собою застосування до нього дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни.

Відтак, суд вважає, що зазначені вище шляховий лист та пояснювальна записка є належними доказами, які підтверджують обставини справи.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_4 було вчинено ДТП під час використання ним службового автомобіля не у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків, то відповідачем за заподіяну шкоду повинен бути сам водій транспортного засобу, а не власник автомобіля - НУ Львівська політехніка.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в звязку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б підтвердили факти, наведені в позовній заяві, а доводи, зазначені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 26.09.2016р. у справі № 914/2117/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1