ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.12.2016 Справа № 904/9827/16

За позовом Комунального підприємства "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Нікопольської міської ради, м. Нікополь Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Козак ОСОБА_1", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 50 630 грн. 36 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. №б/н від 25.05.2016р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Нікопольської міської ради звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Козак ОСОБА_1" заборгованість в розмірі 50 630 грн. 36 коп. за договором на послуги водопостачання та водовідведення №2425 від 02.09.2013р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Відповідач явку свого повноважного представника в призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

На адресу суду повернулися конверти з ухвалами, що направлялася на адресу відповідача з відміткою відділення поштового звязку: "Повернуто, у зв'язку з закінченням строку зберігання".

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, тому що позовна заява з доданими до неї документами і ухвали суду направлялися за юридичною адресою, яка значаться у Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.11.2016р., наданому за електронним запитом суду. Згідно стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

02.09.2013р. між Комунальним підприємством "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Нікопольської міської ради (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Козак ОСОБА_1" (абонент) укладений договір на послуги водопостачання та водовідведення № 2425 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується надати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення (приймання, транспортування та очистка каналізаційних стоків), а абонент зобов'язується розрахуватися за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором, Законом України "Про питну воду та питне водопостачання" № 2918-ІП від 10 січня 2002р., Законом України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-V 24.06.2004р., Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. № 190, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Держбуду України від 19.02.2002р. № 37, Правилами приймання та скиду стічних вод підприємств до комунальної системи каналізації м. Нікополя, затверджених Рішенням №124 виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 22.02.2012р.; Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (п. 1 ОСОБА_3).

Відповідно до п. 2.2.1. ОСОБА_3 абонент зобов'язаний оплачувати послуги у встановлені договором строки.

Крім того, абонент зобовязаний відповідати за цілісність та збереження засобів обліку, пломб і деталей пломбування, встановлених представниками територіальних органів Держспоживстандарту та постачальником в місцях зєднань засобів обліку, запірної арматури та іншого обладнання вузла обліку незалежно від місця його розташування.

У випадку пропажі чи поломки водолічильника і його зєднань (стрілець, скла, корпуса, циферблата, зриву пломб і т.п.) абонент зобов язаний придбати новий водолічильник або оплатити вартість його демонтажу, ремонту й установки. При цьому постачальник розраховує витрати води згідно п. 3.3. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. № 190 (надалі - Правила № 190).

Знімати засоби обліку, здійснювати будь-які заміни їх частин або зміни положення на водомірному вузлі, де їх встановлено, знімати пломби, накладені органами Держспоживстандарту або постачальником, має право лише постачальник або абонент за дозволом постачальника.

У разі самовільних дій абонент сплачує витрату води згідно з п.п. 3.3., 3.4. Правил № 190 (п. 5.18. Правил № 190). (п. 2.2.4. ОСОБА_3).

Пунктом 3.2. ОСОБА_3 сторони погодили, що абонент розраховується за надані послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у триденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів абоненту.

26.04.2016р. контролером позивача при перевірці лічильника на останньому було виявлено зрив пломби, що зафіксовано у акті № 00000057 (а.с.14).

Відповідно до п. 3.3. Правил № 190, у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

Пунктом 3.4. Правил № 190 визначено, що розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

У звязку з порушенням відповідачем умов ОСОБА_3, позивач здійснив розрахунок витрат води у відповідності з п.п. 3.3. Правил № 190 та направив відповідачу рахунок № 44 від 27.04.2016р. на суму 15 821 грн. 98 коп. (а.с. 16).

Як зазначає позивач, відповідач продовжував користуватись послугами позивача, ухиляючись від сплати вартості послуг водопостачання та водовідведення, та від обовязку опломбування водолічильника, що підтверджується актами контролерів позивача від 26.05.2016р. та від 24.06.2016р. (а.с.15).

Листом № 6-8127/2912 від 15.07.2016р., направленим на адресу відповідача 19.07.2016р., позивач просив терміново сплатити заборгованість, та повторно направляв рахунки за надані послуги № 44 від 27.04.2016р на суму 15 821 грн. 98 коп., № 61 від 30.06.2016р. на суму 15 821 грн. 99 коп., № 64 від 07.07.2016р. на суму 3 164 грн. 40 коп., № 67 від 01.07.2016р. на суму 15 821 грн. 99 коп. (а.с. 19).

Відповіді на лист відповідач не надав, борг не сплатив.

В порядку досудового врегулювання спору, 19.08.2016р. позивач направив відповідачу претензію №35 (вих № 6-0127/4169) від 17.08.2016р., в якій вимагав сплатити заборгованість за водопостачання у розмірі 50 630 грн. 36 коп.

Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задволення, що і стало причиною звернення позивача до суду з вимогою стягнути з відповідача заборгованості у розмірі 50 630 грн. 36 коп. за договором № 2425 від 02.09.2013р.

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідача перед позивачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач зобоов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 32 цього закону встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт надання позивачем послуг з водопостачання відповідачу у спірному періоді останнім не спростований, споживання послуг підтверджено матеріалами справи.

Пунктом 2.2.19 ОСОБА_3 передбачено, що абонент зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Суб'єкти господарювання зобов'язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку.

Згідно п. 5.14. розділу 5 Правил № 190 усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці. Задовільні результати повірки підтверджують свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації. Засоби обліку опломбовуються з нанесенням відбитка повірочного тавра в місцях, що передбачені експлуатаційною документацією. У випадку тривалості повірки понад місяць об'єм води визначається відповідно до п. 3.3 цих Правил до дня установки повіреного засобу обліку.

Відповідно до п.3.3. Правил № 190, у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

За правилами, встановленими ДСТУ 7220:2011: "Метрологія. Витрата рідини та газу. Методика виконання вимірювань за швидкістю і, одній точці перетину труби", затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 37 від 02.02.2011 "Про затвердження національних стандартів України та скасування чинності в Україні міждержавних стандартів" - течія рідини характеризується її витратою, величина якої визначається як добуток площі поперечного перерізу поршня на швидкість її руху.

В результаті перевищення термінів повірки, по особовому рахунку відповідача було проведено розрахунок витрат води відповідно до п. 3.3. Правил № 190 за період квітень 2016 р. липень 2016 р. на загальну суму 50 630 грн. 36 коп.

Перевіркою виконаного позивачем розрахунку витрат води у спірному періоді господарським судом порушень чинного законодавства не встановлено.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої, визначені договором, майново-господарські зобовязання перед позивачем з оплати наданих позивачем послуг, чим порушив умови укладеної із позивачем ОСОБА_3 та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Козак ОСОБА_1 (53200, АДРЕСА_1, ) на користь Комунального підприємства "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Нікопольської міської ради (53219, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Перспективна, буд. 180, ) 50 630 грн. 36 коп. (пятдесят тисяч шістсот тридцять грн. 36 коп.) заборгованості, 1 378 грн. 00 коп. (одну тисячу триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) витрати по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_4

Повне рішення складено 26.12.16р.