КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа№ 910/14451/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Каневський О.Є. - представник за довіреністю від 30.12.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_3 - представник - договір від 07.09.2016 року,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2016 року

у справі № 910/14451/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про стягнення 18 520, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Макарівська квартирно-експлуатаційна частина району звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення 18 520, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на аудиторський звіт про результати фінансового аудиту та аудиту відповідності Макарівської КЕЧ району №234/3/28/А від 03.06.2016 за період з 01.04.2012 по 25.04.2016, яким встановлено, що на стадії складання та підписання договірної ціни до підрядного договору на надання послуг від 03.07.2015 №195, який укладений між сторонами, та визначення ціни договору підрядником (відповідачем) необґрунтовано внесені, а замовником (позивачем) - погоджені кошторисні норми, що не відповідають фактично виконаним роботам, що призвело до завищення обсягів та вартості виконаних робіт та безпідставного витрачання коштів позивача на суму 18520,00 грн. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про те, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 зайво отримав зазначені грошові кошти та про наявність підстав для їх повернення позивачу згідно ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тими ж підставами, що і позовна заява.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 року, справу № 910/14451/16 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючого судді: Дідиченко М.А., суддів: Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А. та призначено до розгляду на 13.12.2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні 13.12.2016 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.12.2016 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 03.07.2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (надалі - підрядник, відповідач) та Макарівською квартирно-експлуатаційною частиною району (надалі - замовник, позивач) було укладено підрядний договір на надання послуг №195 (надалі - договір), за умовами якого підрядник зобов'язується виконати роботи на поточний ремонт (монтаж) димової труби котельні №15/9 Макарівської КЕЧ району м. Радомишль (п.2.1), договірна ціна складається підрядником, та погоджується замовником згідно ДСТУ БД 1.1-1.2013 (3.1.), загальні сума послуг, які підлягають виконанню підрядником складає 43355,00 грн. (п.3.2), замовник проводить розрахунок з підрядником за виконанні роботи на основі актів виконаних робіт (КБ-2в, КБ-3) підписаних уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 5.1 договору, замовник проводить розрахунок з підрядником за виконані роботи на основі актів виконаних робіт (ФКБ-2в, КБ-3в) підписаних уповноваженими представниками сторін. Акт виконаних робіт надається підрядником в трьох примірниках, представлених замовнику, протягом 3-х днів перевіряє їх якість і підписує його в частині реально виконаних робіт.

Взаєморозрахунки проводяться після підписання актів виконаних робіт за договірною ціною, яка погоджена замовником та підрядником, згідно рахунку-фактури (п.5.2 договору).

Згідно із п. 9.1 договору, після виконання передбачених договором робіт підрядник здає їх замовнику, при цьому визначається відповідність робіт умовам договору. Здача проводиться на протязі 5- ти днів після одержання замовником листа від підрядника про готовність об'єкту або його частини до експлуатації.

Якщо при здачі - прийманні робіт будуть виявлені суттєві недоліки, що виникли з вини підрядника, замовник не підписує акт здачі об'єкту в експлуатацію і затримує оплату робіт, виконаних з порушенням. Якщо усунення недоліків буде неможливим, або буде вимагати дуже великих витрат, за рішенням замовника сторони визначають розмір вданих збитків і на їх величину скорочують обсяг кінцевих платежів підряднику. Обсяги і вартість недоробок визначається технічною експертизою (п.9.2 договору).

Відповідно до п. 14.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2015, але в будь якому випадку до повного виконання своїх зобов'язань сторонами по договору.

Відповідно до акту приймання виконаних будівельних робіт №195 від 14.07.2015 за липень 2015 вартість виконаних підрядником та прийнятих замовником робіт склала 43355,00 грн.

Згідно платіжного доручення №504 від 14.07.2015 замовник оплатив роботи, які виконані підрядником, на суму 43355,00 грн.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач зазначив, що в аудиторському звіті про результати фінансового аудиту та аудиту відповідності Макарівської КЕЧ району №234/3/28/А від 03.06.2016 за період з 01.04.2012 по 25.04.2016, який складено Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України, вказано, що на стадії складання та підписання договірної ціни до підрядного договору на надання послуг від 03.07.2015 №195 підрядником (відповідачем) необґрунтовано внесені, а замовником (позивачем) погоджені кошторисні норми, що не відповідають фактично виконаним роботам, що призвело до завищення обсягів та вартості виконаних робіт та безпідставного витрачання коштів позивача на суму 18 520,00 грн.

13.06.2016 року позивач звернувся до відповідача з претензією за вих.№1290, в якій просив відповідача повернути 18520,00 грн., які були отримані відповідачем, як стверджує позивач, внаслідок завищення обсягів та вартості виконаних робіт.

Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді. У зв'язку з цим позивач вказує на необхідність повернення цих коштів з огляду на положення ст. 1212 Цивільного кодексу України.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором підряду.

Згідно ст. 837 Цивільного кодексу за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами зі ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 854 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як встановлено колегією суддів, акт виконаних робіт до договору підписано кожною зі сторін та скріплено печаткою юридичної особи без жодних зауважень та заперечень.

З матеріалів справи також вбачається, що замовником було в повному обсязі проведено оплату робіт, які були виконані підрядником на підставі підрядного договору на надання послуг від 03.07.2015 №195, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №504 від 14.07.2015 на суму 43355,00 грн.

В аудиторському звіті про результати фінансового аудиту та аудиту відповідності Макарівської КЕЧ району №234/3/28/А від 03.06.2016 за період з 01.04.2012 по 25.04.2016, який складений Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України вказано, що на стадії складання та підписання договірної ціни до підрядного договору на надання послуг від 03.07.2015 №195, який укладений між сторонами та визначення ціни договору підрядником (відповідачем) необґрунтовано внесені, а замовником (позивачем) погоджені кошторисні норми, що не відповідають фактично виконаним роботам, що призвело до завищення обсягів та вартості виконаних робіт та безпідставного витрачання коштів позивача на суму 18520,00 грн. При цьому, як вказано у вищезазначеному звіті, завищення вартості виконаних робіт виникло в акті приймання виконаних будівельних робіт №195 від 14.07.2015 за липень 2015, у зв'язку із застосуванням кошторисної норми РН20 - 12- 3 "Монтаж металевої димової труби Д=630 мм Н=23 м" на загальну суму 22038,00 грн. Назву зазначеної кошторисної норми було змінено. Згідно ДСТУ Б Д.2.4-20:2012, кошторисна норма РН20-12-3 позиціонується як "Монтаж дрібних металоконструкцій вагою до 1 т". Проте, зазначена кошторисна норма була використана для монтажу металевої димової труби вагою 3,85т. Таким чином, для відображення в кошторисній документації робіт з монтажу димової труби слід застосовувати кошторисну норму Е9-62-1 "Монтаж труб витяжних, димових та вентиляційних діаметром до 3250 мм висотою до 45 м з листової сталі". Вартість роботи за монтаж димової труби, в такому випадку, повинна складати 10528,00 грн. Отже, невірно застосована кошторисна норма у кошторисній документації призвела до завищення вартості робіт на загальну суму 11510,00 грн. Крім цього, як зазначено в аудиторському звіті, в акті приймання виконаних будівельних робіт №195 від 14.07.2015 за липень 2015 застосована та ж кошторисна норма РН20-12-3 "Улаштування підп'ятника під димову трубу" вартістю 16203,67 грн. за тону. Проте, відповідно до ДСТУ Б Д.2.4-20:2012 вартість зазначеної кошторисної норми складає 2184,24 грн. Таким чином, вартість монтажу підп'ятника під димову трубу повинна складати 1092,12 грн. Отже, невірно застосована ціна за улаштування підп'ятника під димову трубу у кошторисній документації призвела до завищення вартості робіт на загальну суму 7010,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладанні господарських договорів сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити, зокрема, ціну договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

У ст.632 Цивільного кодексу України закріплено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до приписів ст.ст. 837, 843 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

За приписами ч.ч.1, 2, 3 ст.844 Цивільного кодексу України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов'язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначалось вище, п.п.3.1, 3.2 договору передбачено, що договірна ціна складається підрядником, та погоджується замовником згідно ДСТУ БД 1.1-1.2013, загальні сума послуг, які підлягають виконанню підрядником складає 43355,00 грн.

Відповідно до підписаної між сторонами договірної ціни до договору, остання є твердою, визначена згідно ДСТУ БД 1.1-1.2013 та складає 43355,00 грн.

Тобто, сторонами під час укладення договору на основі вільного волевиявлення було погоджено умови щодо ціни. При цьому, така ціна була визначена спільною волею сторін, а не самостійно відповідачем.

Як зазначалося вище, факт виконання підрядником робіт за спірним правочином підтверджується наявним в матеріалах справи актом виконаних робіт, який підписаний представниками обох сторін без жодних зауважень та заперечень. При цьому, колегія суддів зауважує, що вартість робіт, яка зазначена в акті приймання виконаних робіт, в повному обсязі відповідає ціні, яка визначена в укладеному між сторонами договорі.

Крім того, частинами 1-3 ст.853 Цивільного кодексу України передбачено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, всупереч означеним нормам чинного законодавства, позивачем не було представлено до матеріалів справи належних та допустимих доказів того, що замовником було пред'явлено підряднику певні претензії відносно обсягів та вартості виконаних робіт.

Посилання заявника на аудиторський звіт про результати фінансового аудиту та аудиту відповідності Макарівської КЕЧ району №234/3/28/А від 03.06.2016 за період з 01.04.2012 по 25.04.2016, який складений Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України є неправомірними, оскільки виявлені вказаним суб'єктом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами правочину та правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем на підставі укладеного договору.

До того ж, в аудиторському звіті не вказано з яким коефіцієнтом при виконанні ремонтних робіт має застосовуватися кошторисна норма Е 9-62-1, немає розрахунку вартості робіт.

Крім того, колегія суддів зазначає, що кошти у сумі 18 520, 00 грн. позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до змісту ст. 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Характерною особливістю кондикційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред'явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 Цивільного кодексу України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 25.02.2015р., від 02.03.2016р. Верховного Суду України по справах №3-11гс15 та №6-3090цс15.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанці, що відсутні підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ст.1212 Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2016 року у справі № 910/11451/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2016 року у справі № 910/14451/16 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/14451/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко