РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016Справа №910/19099/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Олвін-Сервіс»

до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

про визнання третейської угоди недійсною

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Астахов Р.М. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Олвін-Сервіс» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про визнання третейської угоди недійсною.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.04.2013 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (правонаступником якого є відповідач) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №06-Н/13/66/КЛ-КБ.

В подальшому між сторонами було укладено Договір №2 від 17.09.2014 та Договір №4 від 29.04.2015 про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії №06-Н/13/66/КЛ-КБ від 19.04.2013 відповідно до яких сторони, зокрема погодили, що усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 15.03.2013р., видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду htpp://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду htpp://arbitrate.com.ua/. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» є остаточними і обов'язковими з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору.

Проте на думку позивача, зазначена третейська угода у формі третейського застереження, викладеного в п.11.16 Договору про відкриття кредитної лінії №06-Н/13/66/КЛ-КБ, якою в беззаперечній формі передбачено порядок вирішення спорів лише відповідним третейським судом порушує Конституцію України, Закон України «Про третейські суди» та права останнього на судовий захист.

На підставі викладеного, позивач просить суд визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження в п.11.16 зазначеного договору про відкриття кредитної лінії.

З метою належного та своєчасного повідомлення позивача про час та місце судового розгляду справи №910/19099/16, на сторінці Господарського суду міста Києва на офіційному веб-порталі «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет в розділі «Новини та події» 29.11.2016 розміщено повідомлення про відкладення розгляду справи №910/19099/16 та зазначено, що електронний варіант відповідної ухвали розміщений в мережі Інтернет за адресою: http://www.reyestr.court.gov.uа/.

Позивач, в свою чергу, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що третейські суди не віднесені до системи судів загальної юрисдикції, відтак з аналізу положень Закону України «Про третейські суди» випливає, що третейські суди є недержавними незалежними органами захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері господарських та цивільних правовідносин, відтак у сторін існує правова можливість, а не обов'язок на звернення до третейського суду.

Також додав, що оскільки ні Законом України «Про третейські суди», ні Регламентом Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» не визначено типової форми укладення третейської угоди, саме по собі тлумачення позивача про те, що п.11.16 Кредитного договору містить обов'язок, а не право вирішувати усі спори у третейському суді є хибними.

Крім того зазначив, що у відповідності до абз.4 п.п.4.2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Відтак відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просив суд відмовити у задоволенні позову.

Разом з тим, 09.12.2016 через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про призначення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи, на вирішення якої поставити питання: яким є об'єктивний зміст тексту, що викладений у п.11.16 Договору про відкриття кредитної лінії №06-Н/13/66/КЛ-КБ від 19.04.2013 в редакції додаткових договорів №2 від 17.09.2014 та №4 від 29.04.2015?; чи мають значення обов'язку положення викладені у даному пункті договору?; чи виключає значення вказаного пункту договору можливість звернення до іншого суду у випадку виникнення спору?.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання про призначення експертизи у справі, зокрема зазначив, що для встановлення відповідності вказаного пункту договору нормам чинного законодавства немає необхідності застосовувати спеціальні знання, а подане позивачем клопотання про призначення судової експертизи по справі є затягуванням судового процесу з боку позивача.

Статтею 41 Господарського процесуального кодексу України зокрема визначено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Як зазначається в пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 23.03.2012 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Заслухавши пояснення представника відповідача в судовому засіданні та дослідивши матеріали справи, судом відхилено вказане клопотання позивача з огляду на його необґрунтованість та недоведеність, яким саме чином проведення такої експертизи може вплинути на визначення відповідності зазначеного пункту договору нормам чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.04.2013 між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», (далі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Олвін-Сервіс» (далі - позичальник) укладено Договір №06-Н/13/66/КЛ-КБ про відкриття кредитної лінії, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію, що надалі іменується «Кредитна лінія», надає позичальнику кредитні кошти (кредит) у порядку та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується використовувати кредит на цілі, зазначені в п.1.5 цього договору, своєчасно та у повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом, а також повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором та виконати інші умови договору.

В подальшому між сторонами було укладено ряд Додаткових договорів до Договору про відкриття кредитної лінії №06-Н/13/66/КЛ-КБ від 19.04.2013.

Так Договором №2 від 17.09.2014 та Договором №4 від 29.04.2015 про внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії №06-Н/13/66/КЛ-КБ від 19.04.2013 сторони, зокрема, погодили викласти п.11.16 Кредитного договору у наступній редакції:

Усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 15.03.2013р., видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду htpp://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду htpp://arbitrate.com.ua/. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» є остаточними і обов'язковими з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору.

Спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що позивач стверджує, що третейське застереження викладене у п.11.16 Договору про відкриття кредитної лінії №06-Н/13/66/КЛ-КБ від 19.04.2013 в редакції додаткового Договору №2 від 17.09.2014 та Договору №4 від 29.04.2015 не відповідає вимогам Конституції України, Закону України «Про третейські суди», оскільки позбавляє його права на судовий захист.

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України).

Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст.217 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За приписами ч.2 ст.1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Зазначені випадки (винятки із загального правила) встановлені статтею 6 Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Отримання додаткової письмової згоди сторін на передачу спору для вирішення до третейського суду за наявності третейської угоди у договорі Закон України «Про третейські суди» не передбачає.

Як встановлено судом, сторонами була укладена третейська угода у вигляді третейського застереження, викладеного у п.11.16 Договору, згідно з яким усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 15.03.2013р., видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду htpp://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду htpp://arbitrate.com.ua/. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» є остаточними і обов'язковими з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору

Укладення третейської угоди у вигляді третейського застереження в договорі відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про третейські суди». Третейська угода у вигляді третейського застереження є невід'ємною частиною укладеного між позивачем та відповідачем договору про відкриття кредитної лінії.

В силу положень Закону регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди та незалежно від того, чи оформлений він як додаток до договору чи ні.

Разом з тим, щодо доводів позивача про обмеження конституційного права позивача на судовий захист, у зв'язку з включенням до договору третейського застереження, викладеного у п.11.16 Договору, суд зазначає, що обрання сторонами за взаємною домовленістю у встановленому порядку та визначених законодавством межах позасудового порядку вирішення спору не є порушенням права на судовий захист, якщо така домовленість відповідає внутрішній волі та намірам сторін.

Крім того, Конституційний Суд України, вирішуючи спір у справі №1-3/2008 (Рішення від 10.01.2008 №1-рп/2008) за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) зазначив, що гарантуючи судовий захист з боку держави, Основний Закон України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України). Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин є звернення до третейського суду (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24 лютого 2004 року №3-рп/2004). Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 Цивільного процесуального кодексу України, стаття 12 Господарського процесуального кодексу України, стаття 6 Закону).

Крім того, безпідставними є посилання позивача на порушення конституційних прав останнього, оскільки позивачем не доведено, що п.11.16 укладеного Договору було спрямовано на порушення конституційних прав і свобод Товариства з обмеженою відповідальністю «Олвін-Сервіс».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки спірне третейське застереження відповідає вимогам норм чинного законодавства, укладено у встановленій законом формі.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не надано суду належних доказів в обґрунтування власних доводів, зокрема щодо порушення права останнього на звернення до суду за захистом своїх законних прав.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 19.12.2016

Суддя Я.В. Маринченко