ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
==================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 року Справа № 915/929/16

за позовом: DONSO LIMITED

(Місцезнаходження: Room E, 6/F, Yee Shan Building, 7 Tai Fung Avenue, Taikoo Shing, Hong Kong, реєстраційний номер: 1642404)

Представник позивача: ОСОБА_1

Місцезнаходження: 03680, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 72, оф. 66

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Миколаївський Комбінат Хлібопродуктів

54042, м. Миколаїв, вул. 1-ша Слобідська, 122

про: стягнення з відповідача 115209,90 долларів США за мировою угодою.

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: ОСОБА_2С, за довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_3, за довіреністю.

Суть спору:

Позивач 25.08.2016 року звернувся до господарського суду з позовом стягнути з відповідача 107077,54 дол США заборгованості за мировою угодою від 25.10.2013 року та 8132,36 грн. США 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за мировою угодою від 25 жовтня 2013 року (за період з 01.01.2014р. по 15.08.2016р.).

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі контракту № 001DSMMW від 03.12.2012 року; мирової угоди від 25.10.2013р.; рішення Міжнародного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06 листопада 2013 року по справі АС № 209у/2013; заявок з січня по липень 2016 року; часткової оплати в розмірі 59991,60 дол. США.; ухвали Заводського районного суду м.Миколаєва від 27.04.2015 року про видачу виконавчого листа про затвердження мирової угоди; ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 25.01.2016 року по справі № 487/1441/15-ц про відмову позивачу в заяві про зміну способу виконання рішення суду; матеріалів виконавчого провадження; ст.ст. 1, 12 Господарського процессуального кодексу України, ст.ст. 4, 32 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 198 Господарського кодексу України та мотивовані тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за мировою угодою, примусове ж виконання рішення МКАС на узгоджених сторонами умовах в мировій угоді не можливе без участі боржника, що унеможливлює його виконання у примусовій формі, а зміна способу виконання рішення МКАС на стягнення суми заборгованості в примусовому порядку не віднесено до компетенції судів загальної юрисдикції. Відповідач же продовжує ухилятися від сплати своєї заборгованості перед позивачем всупереч зобов'язанням за мировою угодою, незважаючи на заявки, які позивач щомісячно з січня по липень 2016 року надсилав відповідачу.

02.12.2016 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог в якій просить суд стягнути з відповідача 107077,54 дол. США заборгованості за мировою угодою від 25.10.2013 року та 9062,71 дол. США 3% річних нарахованих на суму заборгованості за мировою угодою від 25 жовтня 2013р. за період з 01 січня 2014 року по 30 листопада 2016 року.

У відповідності з вимогами ст. 22 ГПК України вказана заява була прийнята судом до розгляду.

Відповідач у відзиві просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог посилаючись на норми ст.ст. 30, 31 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» мотивуючи тим, що вказане позивачем рішення МКАС при Торгово-промисловій палаті України від 06.11.2013 року не може вважатись господарським зобовязанням, розгляд позовних вимог при порушенні якого відноситься до компетенції господарських судів. Позивач скористався своїм правом вирішення спору, який виник у звязку з неналежним виконанням ПАТ «МКХП» своїх зобов'язань за контрактом № 001DSMMW від 03.12.2012 року, звернувшись із відповідною позовною заявою до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, рішення якого від 06.11.2013 року станом на сьогоднішній день не скасоване та є чинним.

Відповідач вважає, що винесення господарським судом Миколаївської області рішення за результатами розгляду позовної заяви по справі № 915/929/16 про стягнення з ПАТ «МКХП» на користь DONSO LIMITED 115209,90 доларів США зумовить подвійне притягнення ПАТ «МКХП» до відповідальності за одне й те саме порушення, оскільки позовні вимоги випливають з положень контракту № 001DSMMW від 03.12.2012 року, укладеного між ПАТ «МКХП» та DONSO LIMITED, та рішення від 06.11.2013 року Міжнародного арбітражного суду при ТПП України по справі № 209у/2013, яке винесено за результатами розгляду позовних вимог DONSO LIMITED до ПАТ «МКХП» щодо стягнення заборгованості, яка виникла у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за вказаним контрактом.

Крім цього, відповідач зазначає, що нарахування індексу інфляції та 3% річних на суму заборгованості, зафіксовану у відповідному судовому рішенні, яке було передано на примусове виконання, чинним законодавством не передбачено.

Суд зазначає, що розпорядженням керівника аппарату Господарського суду Миколаївської області № 313 від 24.10.2016 року було призначено повторний автоматизований розподіл справи № 915/929/16 та за протоколом повторного автоматичного розподілу матеріали судової справи № 915/929/16 були розподілені на суддю Смородінову О.Г.

В судових засіданнях суд двічі оглошував перерви до 08.12.216 року та до 22.12.2016 року.

22.12.2016 року за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процессуального кодексу України, оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, суд, -

встановив:

1) 03 грудня 2012 року між DONSO LIMITED та ПАТ «МКХП» було укладено контракт № 001DSMMW згідно з предметом якого відповідач, зобовязався поставити позивачу товар борошно пшениці на загальну суму 137598 дол. США, а позивач прийняти товар та здійснити його оплату в порядку передплати: 50% вартості протягом 3 днів з моменту підписання контракту і 50% вартості за 7 днів до початку відвантаження товару.

На виконання взятих на себе зобовязань за наведеним контрактом, позивач у грудні 2012 року перерахував відповідачу передплату на загальну суму 135425 доларів США, однак відповідач ані у встановлені контрактом строки, ані в подальшому, поставку товару не здійснив, отриману суму передплати позивачу не повернув, що стало причиною звернення позивача у січні-лютому 2013 року з претензійними листами до відповідача, а пізніше - 2 липня 2013р. підставою для направлення позовної заяви до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у відповідності з арбітражним застереженням, передбаченим у контракті № 001DSMMW від 03.12.2012 року.

2) В період арбітражного розгляду справи, сторони, ПАТ «МКХП» (далі - сторона 1) та DONSO LIMITED (далі - сторона 2) 25 жовтня 2013 року уклали мирову угоду «по справі АС № 209у/2013 у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України», згідно з умовами пунктів 1, 2 та 3 якої:

- сторона 1 визнає заявлені стороною 2 позовні вимоги в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України по справі АС № 209у/2013 в сумі 183660,64 доларів США, а також реєстраційний та арбітражний збори згідно п. 3 даної мирової угоди в загальній сумі 4339,36 доларів США, а всього 188000 доларів США, станом на 25.10.2013 року;

- сторони визнали, що 03.12.2012 року між стороною 1 та стороною 2 був укладений контракт № 001DSMMW від 03.12.2012 року, сторона 1 визнала правильність та обґрунтованість заявлених стороною 2 вимог по справі АС № 209у/2013, а саме: сторона 1 визнає своє зобовязання погасити стороні 2 передплату у розмірі 135 425 доларів США, видатки на правове обслуговування в розмірі 617 доларів США. 3% річних за прострочення грошового зобовязання в розмірі 22971,29 доларів США, штраф в розмірі 24647,35 доларів США;

- сторона 1 зобовязується відшкодувати стороні 2 реєстраційний збір в розмірі 600 доларів США та арбітражний збір в розмірі 3739,36 доларів США. В свою чергу сторона 2 відмовляється від стягнення з сторони 1 арбітражного збору в розмірі 2628,50 доларів США.

Пунктом 4 даної угоди сторони обумовили порядок погашення визначеної заборгованості.

В пункті 8 сторона 1 та сторона 2 дійшли згоди про те, що ця ОСОБА_2 угода (врегулювання справи) згідно ст. 50 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України повинна бути зафіксована у вигляді арбітражного рішення на погоджених умовах. Заява про фіксування дійсної мирової угоди у вигляді арбітражного рішення на погоджених умовах в Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України подає сторона 2.

3) 06 листопада 2013 року Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України прийняв рішення по справі АС № 209у/2013 яким керуючись умовами контракту № 001DSMMW від 03.12.2012 року, мирової угоди сторін від 25.10.2016 року, статтями 30, 31 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» ст.ст. 49, 50 Регламенту МКАС при ТПП України на узгоджених сторонами умовах вирішив:

1. зобов'язати ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів погасити заборгованість перед Donso Limited (Гон-Конг) в сумі 135425 доларів США передоплати за непоставлений товар, 24647,35 доларів США штрафу за не поставку товару, 2067,43 доларів США річних, 617 доларів США витрат, пов'язаних з захистом інтересів позивача у МКАС при ТПП України і 4339, 36 доларів США в рахунок відшкодування витрат по оплаті арбітражного збору, а всього в сумі 167069,14 доларів США наступним чином:

- здійснювати погашення 10000 доларів США до 15 листопада 2013 року на розрахунковий рахунок Donso Limited;

- з грудня 2013 року заборгованість в сумі 157069,14 доларів США погашати наступним чином: щомісячно ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів по заявки Donso Limited зобов'язано надавати Donso Limited наступні послуги: переробку пшениці на борошно, грануляції висівок, перевалку кукурудзи з фасуванням в мішки в контейнері. У разі відсутності заявок Donso Limited або не надання протягом одного календарного місяця Donso Limited вказаних в заявці послуг, ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів зобов'язано перерахувати на розрахунковий рахунок Donso Limited до закінчення місяця 10000 доларів США. Спосіб погашення заборгованості визначається щомісячно Donso Limited шляхом направлення ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів відповідної заявки до повного погашення боргу.

Donso Limited має право пред'явити вимоги ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів про виконання послуг в будь-який час до повного виконання сторонами ОСОБА_2 угоди.

Вартість перерахованих вище послуг визнається згідно прейскуранту, який підписаний Сторонами і є невід'ємною частиною ОСОБА_2 угоди та складає:

- переробку пшениці на борошно, включає: приймання пшениці, її переробку, відвантаження борошна, оформлення відвантажувальних документів 44,62 дол. США/тона з ПДВ;

- грануляція висівок, включає: приймання висівок, грануляцію висівок, відвантаження висівок, оформлення відвантажувальних документів 17,03 дол. США/тона з ПДВ;

- перевалку кукурудзи з фасуванням в мішки в контейнері, включає: приймання кукурудзи, фасовку кукурудзи, відвантаження кукурудзи, оформлення відвантажувальних документів 21,10 дол. США/тона з ПДВ.

2. Відмовити в частині вимог про стягнення з відповідача 20903,86 доларів США трьох процентів річних. Витрати по арбітражному збору в сумі 2628,50 доларів США покласти на позивача.

3. Видатки по арбітражному збору в сумі 2628,50 доларів США покладено на позивача.

За змістом ст. 30 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» якщо в ході арбітражного розгляду сторони врегулюють спір, третейський суд припиняє розгляд і, на прохання сторін та за відсутності заперечень з його боку, фіксує це врегулювання у вигляді арбітражного рішення на узгоджених умовах. Арбітражне рішення на узгоджених умовах має бути винесено згідно з положеннями статті 31 і повинно містити вказівку на те, що воно є арбітражним рішенням. Таке арбітражне рішення має ту ж силу і підлягає виконанню так само, як і будь-яке інше арбітражне рішення щодо суті спору.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов'язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36. Сторона, що спирається на арбітражне рішення або порушує клопотання про його виконання, повинна подати оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або належним чином засвідчену копію такого, а також оригінал арбітражної угоди, зазначеної в статті 7, або належним чином засвідчену копію такої. Якщо арбітражне рішення або угода викладені іноземною мовою, сторона повинна подати належним чином засвідчений переклад цих документів на українську або російську мову.

За визначенням ст. 2 Закону України «Про третейські суди» компетентний суд місцевий загальний суд чи місцевий господарський суд за місцем розгляду справи третейським судом.

4) З матеріалів справи вбачається, що на виконання свого зобовязання за мировою угодою відповідач частково погасив заборгованість перед позивачем в загальній сумі 59991,60 доларів США. Цей факт, до речі, не заперечив представник відповідача в період розгляду справи. У звязку із чим, за зверненням позивача, 27.04.2015 року Заводський районний суд м.Миколаєва прийняв ухвалу по справі № 487/1441/15-у, якою клопотанням стягувача DONSO LIMITED про надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06.11.2013 року у справі АС № 209у/2013 та видачі виконавчого листа задовольнив частково.

Суд визнав та надав дозвіл на примусове виконання рішення МКАС при ТПП Україні у справі АС №209у/2013 від 06.11.2016 року; видав виконавчий лист про затвердження мирової угоди між ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів та Donso Limited (Гон-Конг) та на узгоджених сторонами умовах: зобов'язати ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів погасити заборгованість перед Donso Limited (Гон-Конг)….

Разом із тим, суд зазначив, що: «вимога стягувача на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 06.11.2013 року у справі АС №209у/2013, шляхом стягнення ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів на користь Donso Limited (Гон - Конг) суми боргу у розмірі 147077,54 доларів США, фактично змінює рішення по суті, тобто стягувач просить змінити спосіб виконання рішення суду, що є не допустимим, передчасним та у такому вигляді при розгляді надання дозволу на примусове виконання рішення суду не може бути судом задоволена».

5) Після чого, 15.06.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного державного управління юстиції у Миколаївській області була розглянута заява стягувача та прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 487/1441/15-у виданого 05.05.2015 року Заводським районним судом м.Миколаєва.

Пунктом 2 цієї постанови боржника було зобовязано самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

6) 24.12.2015 року Заводський районний суд м.Миколаєва виніс ухвалу по справі № 487/1441/15-у якою за заявою стягувача змінив спосіб виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України по справі АС №209у/2013 від 06.11.2013 року, дозвіл на примусове виконання якого надано Заводським районним судом м. Миколаєва 27.04.2015 року, шляхом стягнення з ПАТ Миколаївський комбінат хлібопродуктів на користь Donso Limited (Гон - Конг) суму заборгованості у розмірі 147077,54 доларів США.

Згодом, 25.01.2016 року ухвалою апеляційний суд Миколаївської області скасував ухвалу від 24.12.2015 року та відмовив стягувачу в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду, мотивуючи тим, що суди загальної юрисдикції не володіють достатньою компетенцією для зміни способу виконання рішення МКАС.

7) 09.11.2015 року державний виконавець постановою наклав на боржника штраф за невиконання у встановлений строк судового рішення.

08.06.2016 року державний виконавець постановою, керуючись п.1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою стягувача повернув виконавчий документ останньому.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши наведені обставини справи у відповідності з вимогами чинного законодавства, суд дійшов висновків про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, виходячи з наступного.

Позовні вимоги пов'язані з виконанням укладеної між двома господарюючими суб'єктами мирової угоди від 25 жовтня 2013р., яка передбачає права та обов'язки цих суб'єктів господарювання і, відповідно, за своєю правовою природою є господарським договором.

Вказана мирова угода не містить арбітражного застереження щодо передачі спорів пов'язаних з виконанням зобов'язання за мировою угодою до Міжнародного арбітражного комерційного арбітражу.

Позивач стверджує, що намагався вирішити спірне питання в досудовому порядку, звертаючись до відповідача в листах та надсилаючи щомісячні заявки щодо визначення способу погашення заборгованості згідно з умовами мирової угоди, однак досягти згоди в порядку досудового врегулювання та змусити відповідача погасити свою заборгованість мировим шляхом йому не вдалось.

Оскільки мирова угода, яка є правою підставою для звернення з даним позовом до господарського суду, укладена між іноземною компанією (позивачем) та українською компанією (відповідачем), вона є зовнішньоекономічною угодою.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про міжнародне приватне право», право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Сторони в мировій угоді не узгодили право, що має застосовуватись при виникнення спорів, тому до спірних відносин застосовуються положення статей 32 та 44 Закону України «Про міжнародне приватне право», згідно з якими у разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок із правочином.

Частиною 3 статті 32 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов'язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Як вже вище було зазначено, відповідач у мировій угоді визнав вимоги позивача та свої зобов'язання щодо погашення заборгованості перед позивачем в сумі 167069,14 долара США, в тому числі: 135425 доларів США - повернення передплати за непоставлений товар, 24647,35 долара США - штрафу відповідно до укладеного між сторонами контракту № 001DSMMW від 3 грудня 2012р., 2067,43 долара США 3% річних, 617 долара США - витрат на правову допомогу, а також 4339,36 долара США - компенсації арбітражних витрат.

Також, відповідач взяв на себе зобов'язання погасити заборгованість у наступному порядку: до 15 листопада 2013р. перерахувати 10000 доларів США на розрахунковий рахунок позивача, а з грудня 2013р. заборгованість в сумі 157069,14 долара США відповідач зобов'язався погашати за заявками позивача або у формі надання послуг, або у формі погашення грошового зобов'язання. У разі відсутності заявок від позивача або ненадання протягом одного календарного місяця позивачу вказаних в заявці послуг, відповідач зобов'язався перераховувати на розрахунковий рахунок позивача до закінчення місяця 10000 доларів США.

Так, відповідно до порядку виконання зобов'язання, визначеного пунктом 4 мирової угоди, після першого часткового погашення боргу у сумі 10000 доларів США до 15 листопада 2013р. подальше погашення заборгованості здійснюється на щомісячній основі або шляхом надання послуг, або у формі погашення грошового зобов'язання. За умовами мирової угоди право вибору способу погашення зобов'язання належить позивачу, а за відсутністю такого вибору з боку позивача, застосовується грошова форма погашення зобов'язання в порядку щомісячного перерахування 10000 доларів США на рахунок позивача до закінчення місяця.

Отже, відповідно до зазначених вище положень та умов мирової угоди, незалежно від того, надсилав позивач заявки відповідачу про погашення зобов'язання у грошовій формі, чи не надсилав заявки взагалі, у відповідача щомісячно виникало грошове зобов'язання перед позивачем, і відповідач був зобов'язаний виконувати його, погашаючи свою заборгованість в наступні строки та в наведених нижче сумах:

1. 10 000 доларів США до 15 листопада 2013р.;

2. 10 000 доларів США до 31 грудня 2013р.;

3. 10 000 доларів США до 31 січня 2014р.;

4. 10 000 доларів США до 28 лютого 2014р.;

5. 10 000 доларів США до 31 березня 2014р.;

6. 10 000 доларів США до 30 квітня 2014р.;

7. 10 000 доларів США до 31 травня 2014р.;

8. 10 000 доларів США до 30 червня 2014р.;

9. 10 000 доларів США до 31 липня 2014р.;

10. 10 000 доларів США до 31 серпня 2014р.;

11. 10 000 доларів США до 30 вересня 2014р.;

12. 10 000 доларів США до 31 жовтня 2014р.;

13. 10 000 доларів США до 30 листопада 2014р.;

14. 10 000 доларів США до 31 грудня 2014р.;

15. 10 000 доларів США до 31 січня 2015р.;

16. 10 000 доларів США до 31 лютого 2015р.;

17. 7 069,14 долара США до 31 березня 2015р.

За даними позивача, станом на 15 серпня 2016р. відповідач за мировою угодою частково погасив заборгованість перед позивачем в загальній сумі 59991,60 долара США, в тому числі: 10000 доларів США - 15 листопада 2013р.; 9991,60 долара США - 15 січня 2014р.; 10000 доларів США - 25 січня 2016р.; 10000 доларів США 4 лютого 2016р.; 10000 доларів США - 2 березня 2016р.; 10000 доларів США - 28 березня 2016 року.

Ці дані не були спростовані відповідачем у судовому засіданні, навпаки підтверджені.

Таким чином, беручі до уваги наведені факти, заборгованість відповідача перед позивачем за мировою угодою від 25 жовтня 2013р. станом на 15 серпня 2016р. дійсно становить в розмірі 107077,54 долара США.

Згідно зі ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Підставою виникнення спірних відносин, що розглядались у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України було порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань за контрактом № 001DSMMW від 03 грудня 2012р. і, відповідно, предметом справи, що розглядалася у МКАС, було стягнення заборгованості, а також штрафу та 3% річних, нарахованих за період з грудня 2012р. по червень 2013р. за прострочення грошового зобов'язання, за вищезазначеним контрактом.

Підставою ж виникнення даного спору виступає порушення відповідачем своїх зобов'язань за мировою угодою від 25 жовтня 2013р., у звязку із чим предметом позовних вимог за даною справою є стягнення заборгованості, а також 3% річних, нарахованих за період з січня 2014р. по листопад 2016р. за прострочення грошового зобов'язання, саме за цією мировою угодою.

Як у виступі так і у відзиві відповідач декілька разів посилається на наявність діючого судового арбітражного рішення і відповідного виконавчого документа про стягнення з нього заборгованості, що на його думку може привести до подвійного стягнення грошових коштів з товариства по спірним відносинам. Однак таке твердження не відповідає дійсності, адже і у рішенні МКАС і у документах щодо його виконання, мова йде не про стягнення грошових коштів, а про зобов'язання погасити заборгованість.

При цьому, відповідач свої зобов'язання в добровільному порядку не виконав в повному обсязі, незважаючи на отримання заявок від позивача, а також на той факт, що за відсутності заявок позивача, у відповідача автоматично виникало грошове зобов'язання згідно з умовами мирової угоди та рішенням МКАС.

Даний позов ґрунтується не на рішенні МКАС, від виконання якого відповідач ухиляється, а на мировій угоді, яка передбачає господарські зобов'язання, які відповідач зі своєї сторони порушив.

Коли умови мирової угоди не виконуються боржником і коли така угода не розірвана, тоді у кредитора виникає право вимагати оплату боргу на загальній підставі, тобто через позовне провадження.

Оскільки сама мирова угода являє собою не лише судову процедуру, а й угоду (багатосторонню), в своїй основі вона носить характер господарського договору, в якому мають місце цивільні правовідносини. Тому мирова угода є підставою для виникнення нових грошових зобов'язань, умови та порядок виконання яких закріплюються в угоді.

З матеріалів справи вбачається, що мирова угода від 25.10.2013р., яка зафіксована у вигляді арбітражного рішення від 06.11.2013 року, не була розірвана у передбаченому законом порядку.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Таким чином, дослідивши обставини, що мають значення для справи, оцінивши надані сторонами докази відповідно до ст. 43 ГПК України та врахувавши факт неналежного виконання відповідачем умов мирової угоди, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про зобовязання відповідача виконати умови мирової угоди є обґрунтованими і позивач отримав право вимагати від відповідача сплати непогашеної суми заборгованості у вигляді стягнення грошових коштів.

Позивач у даній справі, крім вимог про стягнення зазначених у згаданій мировій угоді суми боргу, просить суд стягнути три проценти річних за невиконання зобовязання зі сплати заборгованості за мировою угодою.

Згідно з положеннями статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з частиною 3 статті 198 Господарського кодексу України відсотки за грошовими зобов'язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень п. 5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

У разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються. При цьому обов'язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України (п. 7.1 вищевказаної постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 року № 14).

Тому, відповідно до зазначених вище положень та фактичних обставин, сума нарахованих 3% річних на суму заборгованості в розмірі 107077,54 долара США за мировою угодою від 25.10.2013 року, за період з 01.01.2014 року по 30.11.2016 року, згідно з розрахунком позивача дійсно становить 9062,71 доларів США.

Отже, враховуючи вищенаведене суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості та 3% річних, які виникли внаслідок неналежного виконання ПАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" умов мирової угоди, у звязку із чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Миколаївський Комбінат Хлібопродуктів (54042, м.Миколаїв, вул. 1-ша Слобідська, 122, ) на користь DONSO LIMITED (Місцезнаходження: Room E, 6/F, Yee Shan Building, 7 Tai Fung Avenue, Taikoo Shing, Hong Kong, реєстраційний номер: 1642404) 107077,54 долларів США заборгованості за мировою угодою від 25.10.2013 року, 9062,71 доллара США 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за мировою угодою від 25.10.2013 року за період з 01 січня 2014р. по 30 листопада 2016р.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Миколаївський Комбінат Хлібопродуктів (54042, м.Миколаїв, вул. 1-ша Слобідська, 122, ) на користь DONSO LIMITED (Місцезнаходження: Room E, 6/F, Yee Shan Building, 7 Tai Fung Avenue, Taikoo Shing, Hong Kong, реєстраційний номер: 1642404) 45084,88 грн. судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 27.12.2016 р.

Суддя О.Г.Смородінова