КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа№ 910/4299/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Коцюбинської селищної ради Київської області

на рішення Господарського суду міста Києва

від 31.05.2016 року

у справі № 910/4299/16 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Коцюбинської селищної ради Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-Буд"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Коцюбинська селищна рада Київської області звернулася до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-Буд" про визнання недійсним договору №196 від 20.12.2012 на проведення авторського нагляду на об'єкти будівництва "Реконструкція каналізаційних мереж по вул. Бакала (№№ 38-51, 2-8 з підключенням до існуючої КНС "Шевченко") в смт. Коцюбинське Київської області".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки договір сторонами не виконувався, а акт здачі-приймання виконаних робіт № 7 від 24.12.2012 складений безпідставно. Згідно існуючих документів роботи по реконструкції каналізаційних мереж були виконані до підписання договору № 196 від 20.12.2012, отже проект на реконструкцію не міг бути виконаний після проведення вказаної реконструкції.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/4299/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Коцюбинська селищна рада Київської області звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 03.10.2016р. апеляційну скаргу Коцюбинської селищної ради Київської області у справі № 910/4299/16 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016р. у справі № 910/4299/16 апеляційну скаргу Коцюбинської селищної ради Київської області прийнято до провадження та призначено до розгляду на 08.11.2016р.

07.11.2016р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду представником відповідача був поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

08.11.2016р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду представником позивача про долучення додаткових документів до справи.

В судовому засіданні 08.11.2016р. було оголошено перерву до 29.11.2016р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016р. у справі № 910/4299/16 розгляд справи було призначено на 13.12.2016р., у зв'язку з перебуванням головуючого судді Мартюк А.І. на лікарняному, тому розгляд справи 29.11.2016 року не відбувся.

13.12.2016р. через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду представником відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи,в зв'язку з перебуванням представника відповідача на лікарняному.

Колегія суддів ухвалила відмовити позивачу у задоволенні клопотання про продовження строку та відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Згідно пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Водночас, неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, представники відповідача брали участь в судовому засіданні в суді першої інстанції та апеляційної інстанції. Таким чином, у разі неможливості прийняти участь у судовому засіданні, відповідача мав можливість вжити інші заходи щодо забезпечення свого правового захисту в судовому засіданні, а саме: направити в судове засідання іншого представника.

Крім того, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Однак, це є правом суду, а не його обов'язком.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, враховуючи предмет спору, подані докази, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі представників відповідача.

Представники сторін у судове засідання не з'явились. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

20.12.2012 між Коцюбинською селищною радою (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Край-Буд" (далі - виконавець) було укладено договір №196 на проведення авторського нагляду, за умовами п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання по проведенню авторського нагляду за будівельними роботами по реконструкції каналізаційних мереж по вул. Бакала (№№38-51, 2-8 з підключенням до існуючої КНС "Шевченко") в смт Коцюбинське Київської області (далі - об'єкт), а замовник зобов'язується прийняти і оплатити результати виконаних робіт на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пунктів 2.2.3., 2.2.4. договору замовник зобов'язаний прийняти від виконавця по акту виконані роботи по проведенню авторського нагляду за реконструкцією об'єкта, оплатити виконані роботи у розмірі і в строки, визначені в даному договорі, а також незаплановані виїзди відповідача на об'єкт згідно протоколу погодження ціни і графіка виконання робіт та акту виконаних робіт.

Згідно пункту 3.1. договору виконавець виконує роботи впродовж всього строку виконання комплексу робіт по реконструкції об'єкта.

Відповідно до пункту 3.2. договору він набирає сили 20.12.2012 і закінчується 31.12.2012.

Відповідно до пункту 3.3 договору у разі закінчення комплексу робіт по реконструкції об'єкта раніше строку, вказаного в пункті 3.2. даного договору, і при умові відсутності претензій сторін одна до одної договір на проведення авторського нагляду вважається виконаним.

Згідно пункту 4.1 договору вартість робіт по проведенню авторського нагляду за реконструкцією об'єкта згідно розрахунку вартості проведення авторського нагляду складає 1 704,00 грн.

Відповідно до пункту 5.1 договору виконавець здає, а замовник приймає виконані роботи по акту прийому виконання робіт. У разі непогодження з результатами робіт, замовник впродовж 3-х робочих днів відправляє виконавцю протокол непогодження по тим пунктам, до яких в нього є претензії. При відсутності претензій до виконавця замовник зобов'язаний впродовж 3-х робочих днів надати виконавцю підписаний акт виконаних робіт.

Згідно пункту 5.2 договору в разі закінчення комплексу робіт по реконструкції об'єкта раніше строку, вказаного в пункті 3.2. даного договору, і при умові відсутності претензій сторін одна до одної, замовник зобов'язаний достроково прийняти по акту виконані роботи.

У подальшому сторони вносили зміни до договору №196 від 20.12.2012 та відповідно до додаткової угоди №1 від 31.12.2012 строк його дії встановлено до 31.12.2013, відповідно до угоди №2 від 31.12.2012 сторони погодили строк дії договору до 31.12.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2012 сторонами підписано акт здачі-приймання робіт за договором №196 від 20.12.2012.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що договір №196 від 20.12.2012 не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки виходячи з декларації про початок будівельних робіт по об'єкту була подана 20.11.2012, декларації про готовність об'єкта до експлуатації №КС 2 від 26.12.2012 будівельні роботи проводилися з 26.11.2012 по 18.12.2012 тобто до укладення оспорюваного договору та, відповідно, акт здачі-приймання робіт від 24.12.2012 за договором №196 від 20.12.2012 складений безпідставно.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до положень ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України також передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Судом встановлено, що оспорюваний договір №196 від 20.12.2012 підписаний уповноваженими особами Коцюбинської селищної радою та Товариства з обмеженою відповідальністю "Край-Буд" та скріплений печатками юридичних осіб, а відтак позивач визнав для себе прийнятними умови вказаного договору та погодився їх дотримуватись.

В огрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оспорюваний договір №196 від 20.12.2012 не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки роботи на об'єкті "Реконструкції каналізаційних мереж по вул. Бакала (№№38-51, 2-8 з підключенням до існуючої КНС "Шевченко") в смт Коцюбинське Київської області" фактично виконувались до укладення вказаного договору.

За змістом ст. 235 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним.

Тобто вчинення фіктивного правочину характеризується тим, що сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені таким правочином та відсутністю його правової мети.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

У матеріалах справи міститься акт №7 здачі-приймання робіт за договором №196 від 20.12.2012, підписаний представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб, у якому, зокрема, вказується, що проектні роботи задовольняють умовам договору, технічним умовам, завданню на проектування та в належному порядку оформлені.

Доказів щодо наявності у Коцюбинської селищної ради претензій до виконаних робіт матеріали справи не містять.

Також в матеріалах справи наявні рішення Коцюбинської селищної ради Київської області "Про селищний бюджет смт. Коцюбинське на 2012 рік" (зі змінами) відповідно до яких реконструкція каналізаційних мереж по вул. Бакала, 2-8, 8-38, 38-51 в смт. Коцюбинське в Київські області віднесено до об'єктів, видатки на які у 2012 році проводяться за рахунок бюджету розвитку.

Наявними у справі документами підтверджується, зокрема, одержання Товариством з обмеженою відповідальністю "Край-Буд" відповідних дозволів на проведення робіт по розкриттю ґрунту для прокладення каналізації по вул. Бакала в смт. Коцюбинське, експертного висновку щодо розгляду кошторисної документації з реконструкції каналізаційних мереж по вул. Бакала, №№38-51, 2-8 в смт. Коцюбинське в Київській області та реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації - реконструкція каналізаційних мереж по вул. Бакала, №№38-51, 2-8 в смт. Коцюбинське в Київській області.

В матеріалах справи наявна копія розпорядження №118 виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області від 19.11.2012 про затвердження проектно-кошторисної документації на реконструкцію каналізаційних мереж по вул. Бакала в смт. Коцюбинське Київської області та копія погодженого Коцюбинською селищною радою проекту реконструкції мереж по вул. Бакала в смт. Коцюбинське. Ї

Таким чином за наявними у справі документами підтверджується факт виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Край-Буд" своїх зобов'язань згідно договору №196 від 20.12.2012 по проведенню авторського нагляду за будівельними роботами по реконструкції каналізаційних мереж по вул. Бакала (№№38-51, 2-8 з підключенням до існуючої КНС "Шевченко") в смт Коцюбинське Київської області.

При цьому, доказів здійснення вищевказаних робіт будь-якою іншою особою на відповідній правовій підставі позивачем суду не надано, а відтак - у даному випадку суд вважає досягнутою мету договору №196 від 20.12.2012, що в свою чергу, спростовує доводи позивача про його фіктивність.

Відповідно до п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 р. фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Відтак, про фіктивність правочину свідчить відсутність у його сторін волі щодо настання правових наслідків, які породжуються відповідним правочином.

Матеріалами справи підтверджується фактичне виконання відповідачем зобов'язань за договором №196 від 20.12.2012, тобто укладений між сторонами договір фактично виконується та, відповідно, створює для сторін правові наслідки, обумовлені вказаним договором, що свідчить про відсутність ознак фіктивності правочину у розумінні ст. 234 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені цим кодексом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 р. визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 р. відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Окрім того, стверджуючи про порушення відповідачем черговості виконання робіт за договором, позивач посилався на дати спірного договору, декларації про початок робіт та декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Судом встановлено, що декларація про початок виконання спірних робіт по спірному договору за адресою вул. Бакала, №№38-51, 2-8 смт Коцюбинське зареєстрована 26.11.2012 Інспекцією ДАБК у Київській області, декларація про готовність об'єкта до експлуатації подана самим позивачем 24.12.2012, а зареєстрована декларація Інспекцією ДАБК у Київській області 26.12.2012, тобто, після підписання відповідачем 24.12.2012 акту прийняття-здачі виконаних робіт за спірним договором.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та вважає, що судом правомірно відмолено в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено наявності обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочину.

Щодо застосування позовної давності, суд зазначає, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13.).

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/4299/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Коцюбинської селищної ради Київської області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 31.05.2016р. у справі № 910/4299/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/4299/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець