ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

21 грудня 2016 р. Справа № 902/1037/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м.Вінниця

до: Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго", м.Вінниця

про стягнення пені на суму 10 200,00 грн

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1 - голова Вінницького обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України, посвідчення № 724 видане 08.06.2011 р.

відповідач: не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

Вінницьким обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України заявлено позов до Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго"про стягнення пені на суму 10 200,00 грн за прострочення сплати штрафу.

Ухвалою суду від 02.12.2016 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1037/16 та призначено до розгляду на 21.12.2016 р.

15.12.2016 р. на адресу суду від позивача надійшло ряд документів по даній справі та письмове пояснення по суті спору.

16.12.2016 р. на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв'язку з неможливістю уповноваженого представника взяти участь в даному засіданні суду.

На визначену судом дату з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти клопотання відповідача заперечив.

Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень щодо обставин викладених в позові та визначених судом документів не надав, хоча про дату, час і місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином - ухвалою суду від 02.12.2016 р., про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення за № 497.

Про обізнаність відповідача про розгляд даної справи свідчить подане ним клопотання № 14-9477 від 15.12.2016 р. (вх.№ 06-52/12036/16), яким останній просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про відхилення останнього виходячи з таких міркувань.

Як наголошено в п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

При цьому суд звертає увагу, що в матеріалах справи містяться докази обізнаності відповідача та його представника з 07.12.2016 р. про розгляд справи на 21.12.2016 р., що підтверджується поштовим повідомлення № 497, що на переконання суду свідчить про достатність часу для вжиття відповідачем заходів щодо визначення уповноваженої особи на представництво її інтересів в даному судовому процесі, а також на надання витребуваних та додаткових доказів.

Відтак, безпосередня відсутність в судовому засіданні представника відповідача у зв'язку із його участю в інших судових засіданнях не може слугувати підставою для задоволення його клопотання про відкладення розгляду справи з врахуванням наведених вище законодавчих приписів, оскільки вказана обставина не свідчить про неможливість забезпечення відповідачу явки в судове засідання іншого уповноваженого представника з врахуванням того, що до клопотання не долучено належних та допустимих доказів в підтвердження відсутності можливості уповноваження на представництво інтересів відповідача в судовому засіданні іншій особі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно із рішенням адміністративної колегії Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.03.2016 р. № 22-рш було розпочато розгляд справи № 03-08/05-16 проти Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго", у зв'язку з наявністю в його діях ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції передбаченого п.5 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", - зловживання монопольним становищем на ринках постачання електричної енергії за регульованим тарифом, за наслідками розгляду якої на відповідача було накладено штраф у розмірі 68 000,00 грн (а.с.7-9, т.1).

Копія рішення від 29.03.2016 р. № 22-рш була направлена відповідачу із супровідним листом від 04.04.2016 р. № 03-08/473 і отримана відповідачем 06.04.2016 р., що підтверджується відповідачем в позовній заяві № 14-3390 від 29.04.2016 р. про визнання протиправним та скасування рішення від 29.03.2016 р. № 22-рш (а.с.10-15, т.1).

Дане рішення відповідач оскаржив у встановленому Законом порядку до Господарського суду Вінницької області.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 14.07.2016 р. у справі № 902/376/16 в задоволенні позову ПАТ "Вінницяобленерго" відмовлено (а.с.16-20, т.1).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 р. вказане рішення суду було залишено без змін (а.с.22-25, т.1).

Таким чином, рішення адміністративної колегії Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.03.2015 р. № 22-рш є чинним та підлягає виконанню.

Відповідно до платіжного доручення № 3018192 від 14.09.2016 р. відповідач перерахував штраф до Державного бюджету України в сумі 68 000,00 грн (а.с.26, т.1).

Відповідно до ч.3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Частиною 8 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що протягом п'яти днів з дня сплати штрафу суб'єкт господарювання зобов'язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.

Згідно із ч.5 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

Виходячи з положень наведеної норми, позивачем з 15.07.2015 р. розпочато нарахування пені за прострочення сплати штрафу згідно з рішенням № 22-рш від 29.03.2016 р. (14.07.2016 р. день прийняття рішення Господарським судом Вінницької області у справі № 902/376/16).

З урахуванням наведеного, позивачем нараховано пеню за період прострочення сплати штрафу за 10 днів (з 15.07.2016 р. по 25.07.2016 р. - 25.07.2016 р. дата ухвали Рівненського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги на рішення у справі № 902/376/16) розмір якої склав 10 200,00 грн.

27.10.2016 р. позивачем надіслано на адресу відповідача вимоги про сплату пені в розмірі 10 200,00 грн, яка останнім залишена без відповіді та проведення оплати (а.с.27-30, т.1).

Розглянувши позовні вимоги, суд приходить до висновку про наявність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Статтею 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" встановлено, що одним із основних завдань Антимонопольного комітету України, є здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно зі ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішеннями органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двохмісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Відповідно до ст. 22 Закону "Про Антимонопольний комітет України" розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.

Отже, відповідно до вказаних норм позивач має право приймати рішення про визнання вчинення відповідачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, який повинен бути сплачений відповідачем у двохмісячний строк з дня отримання відповідного рішення, при цьому рішення Відділення є обов'язковим для виконання.

З огляду на те, що рішення від 29.03.2016 р. № 22-рш було отримане відповідачем 06.04.2016 р., штраф мав бути сплачений останнім у термін до 07.06.2016 р.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" з метою захисту інтересів держави, споживачів та суб'єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, позови, скарги до суду, в тому числі про стягнення не сплачених у добровільному порядку штрафів та пені.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач накладений на нього штраф сплатив з порушенням строку, передбаченого ч.3 ст.56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", чим порушив вимоги вказаного закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу.

Тому позивачем обґрунтовано нараховано та заявлено до стягнення 10 200,00 грн. пені за несвоєчасну сплату штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 7 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

В силу ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Таким чином, з огляду на доведеність обставин, які свідчать про наявність вказаних вище порушень законодавства про захист економічної конкуренції з боку відповідача, беручи до уваги встановлену Законом обов`язковість виконання рішень Антимонопольного комітету України та сплати пені за несвоєчасну сплату штрафу, зважаючи на те, що вказане рішення позивача від 29.03.2016 р. № 22-рш є чинним, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату штрафу в розмірі 10 200,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору у даній справі відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 78, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, cуд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго", вул.Магістратська, 2, м.Вінниця, 21050 (ідентифікаційний код-00130694) згідно з рішенням адміністративної колегії Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.03.2016 р. № 22-рш до Державного бюджету України на рахунок Управління Державної казначейської служби у м.Вінниці (ідентифікаційний код - 38054707, р/р 0002 в банку ГУДКСУ у Вінницькій області МФО 802015, код бюджетної класифікації за доходами державного бюджету України 21081100, символ звітності 106) - 10 200 грн 00 коп. - пені.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Вінницяобленерго", вул.Магістратська, 2, м.Вінниця, 21050 (ідентифікаційний код - 00130694) на користь Вінницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036 (ідентифікаційний код - 20096568) на дохідний рахунок № 7979 в Державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172) - 1 378 грн 00 коп. - відшкодування витрат повязаних зі сплатою судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 23 грудня 2016 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - відповідачу - вул.Магістратська, 2, м.Вінниця, 21050.