ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа №917/341/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №14-88 від 18.04.2014 року;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю №10-73/2117 від 22.02.2016 року; ОСОБА_3, за довіреністю №10-73/2119 від 22.02.2016 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, (вх.№3127П/1-40) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 року по справі №917/341/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго», м.Полтава,

про стягнення 22599637,34 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 року (колегія суддів: головуючий суддя Ціленко В.А., суддя Паламарчук В.В., суддя Сірош Д.М.) заяву Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про розстрочку виконання рішення суду від 05.10.2016 року по справі №917/341/16 задоволено частково.

Розстрочено виконання рішення господарського суду Полтавської області від 07.09.2016 року по справі №917/341/16 на 18 місяців рівними частинами по 1068760,81 грн. з дня винесення ухвали.

Позивач з вказаною ухвалою господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті ухвали норм процесуального права, а також на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ПАТ «Полтаваобленерго» про розстрочку виконання рішення відмовити в повному обсязі. Крім того, апелянт просить суд витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на боржника (відповідача).

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що місцевим господарським судом при розгляді клопотання про розстрочення не враховано та неповно зясовано матеріальні інтереси позивача, зокрема, той факт що несвоєчасне виконання зобовязань відповідачем погіршує фінансовий стан позивача, що підтверджується балансом та звітом про фінансові результати за І півріччя 2016 року.

Крім того, скаржник вказує, що в оскаржуваному рішенні всупереч п. 7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 року №9 не надано правової оцінки щодо наявності чи відсутності вини відповідача у виникненні спору.

Також, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, відповідачем не надано належних та допустимих доказів винятковості обставин, з якими законодавець повязує можливість розстрочення виконання судового рішення, а докази, які були надані, зокрема, звіт про фінансові результати за І півріччя 2016 року, довідка про залишок коштів на рахунках у двох банках не підтверджують факт скрутного матеріального становища.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» прийнято до провадження та призначено до розгляду.

09.12.2016 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№12453), в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 13.12.2016 року представник позивача підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги в повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Представники відповідача проти позиції апелянта заперечували з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників сторін, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням господарського суду Полтавської області у справі №917/341/16 від 07.09.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 17989106,25 грн. інфляційних нарахувань, 1072893,28 - 3% річних, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 175695,00 грн. В частині стягнення інфляційних нарахувань в розмірі 3537637,81 грн. відмовлено.

05.10.2016 року відповідач ПАТ «Полтаваобленерго» звернулося до суду з заявою про розстрочку виконання рішення по справі №917/341/16 на 36 місяців рівними частинами по 534380,41 грн. щомісячно, з дня винесення ухвали.

За результатами розгляду вищевказаної заяви судом першої інстанції прийнято ухвалу, яка мотивована тим, що відповідач на даний час є неспроможним виконати рішення суду разовим платежем з незалежної від нього волі, а дотримання принципу обов'язкового виконання судового рішення не повинно призводити до припинення фінансування першочергових зобов'язань боржника за відсутності реальної можливості виконати судовий акт неминуче і одночасно, тобто розстрочка виконання судового рішення дозволить акумулювати необхідні фінансові кошти для повного його виконання, отже наявні виняткові обставини для розстрочення виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 121 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку предявлення наказу до виконання.

У пункті 7.1.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Пленум Вищого господарського суду України в п. 7.2 постанови «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2010 року №9 розтлумачив, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України і за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, має право відстрочення виконання рішення. Тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Обґрунтовуючи неможливість виконання рішення суду у даній справі, відповідач зазначає, що він є суб'єктом електроенергетики, який виробляє електричну та теплову енергію, має виняткове соціальне значення для забезпечення життєвих умов населення та функціонування підприємств і організацій Полтавської області. До складу Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» входить Кременчуцька ТЕЦ, яка, зокрема, виробляє теплову енергію, що постачається споживачам Автозаводського району м.Кременчука: населенню, бюджетним установам (дитячі садки, школи, лікарні інші установи). Основним видом палива для цієї ТЕЦ є природний газ. Однак, діяльність товариства щодо виробництва теплової енергії є збитковою, оскільки рівень тарифів на опалення та постачання гарячої води не в повній мірі покриває затрати товариства на виробництво теплової енергії. Даний факт підтверджується звітами про фінансові результати та виконання кошторису витрат з ліцензованих видів діяльності за 12 місяців 2012 року, 12 місяців 2013 року, 12 місяців 2014 року та за 12 місяців 2015 року Про збитковість діяльності товариства щодо виробництва теплової енергії також свідчить звіт про фінансові результати та виконання кошторису витрат з ліцензованих видів діяльності за 12 місяців 2014 року, який подавало ПАТ «Полтаваобленерго» до Національної комісії регулювання електроенергетики України за «Форма 6 - НКРЕ- енергопостачання (квартальна)». Крім того, звіт ПАТ «Полтаваобленерго» про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за перше півріччя 2016 року (Форма 2) підтверджує факт збитковості відповідача, зокрема, за кодом рядка 2355 збиток складає 182141 тис.грн.

Філія ПАТ «Полтаваобленерго» Кременчуцька ТЕЦ виробляє електричну енергію, весь обсяг якої згідно договору №5316/01/481 від 24.02.2009 року продається Державному підприємству «Енергоринок», яке утворене державою в особі Кабінету Міністрів України, є стороною договору між членами оптового ринку і забезпечує продаж всієї електричної енергії постачальникам з метою задоволення попиту на споживання електричної енергії. Як вбачається з доданих документів ДП «Енергоринок» не своєчасно розраховується за куповану електричну енергію з ПАТ «Полтаваобленерго», а тому має значну непогашену заборгованість, що підтверджується актами звірки взаємних розрахунків між ПАТ «Полтаваобленерго» та ДП «Енергоринок» за 2010-2015 роки та яка продовжує збільшуватись.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015 року затверджене Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період).

Вказаним Положенням визначено обсяг та умови виконання спеціальних обов'язків, що покладаються на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів на ринку природного газу (далі - спеціальні обов'язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, а також для підтримання належного рівня безпеки постачання природного газу споживачам, не створюючи загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції, та з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації (п.1 Положення).

Відповідно до п.17 зазначеного Положення на ПАТ «НАК «Нафтогаз України» покладається обов'язок надання та умови виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості рівними частинами до 1 січня 2021 року з розбивкою за всіма договорами з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо). Тобто, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за зазначених вище умов зобов'язаний надати ПАТ «Полтаваобленерго» для погашення заборгованості за укладеними договорами графік погашення заборгованості до 1 січня 2021 року.

ПАТ «Полтаваобленерго» листами №10-72/9190 від 03.08.2016 року та №10-72/9549 від 11.08.2016 року, у відповідності до вимог Положення зверталося до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з проханням надіслати на адресу товариства довідку щодо стану заборгованості перед позивачем за спожитий природний газ до 01.01.2016 року. Дана довідка необхідна товариству для того, щоб у відповідності до вимог зазначеного положення ПАТ НАК «Нафтогаз України», як постачальник природного газу, надало ПАТ «Полтаваобленерго», як виробнику теплової енергії, графік погашення заборгованості (рівними частинами до 01.01.2021 року з розбивкою за всіма договорами). 19.08.2016 року ПАТ «Полтаваобленерго» отримало таку довідку щодо стану заборгованості, що надіслана була ПАТ «НАК «Нафтогаз України» листом №26-5382/1.2-16 від 15.08.2016 року. В даній довідці відображено, що основний борг ПАТ «Полтаваобленерго» перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» становить 104458614,05 грн.

Розстрочення боргу на якому наполягає відповідач, і яке було прийнято судом першої інстанції є меншим ніж встановлений вищевказаним Порядком. Отже, в разі укладання графіку згідно із Порядком остаточне погашення заборгованості за договором №2640 буде відбуватися до 01.01.2021 року.

Колегія суддів вважає, що ПАТ «Полтаваобленерго» не прагне ухилитися від виконання рішення суду, а прагне до його виконання протягом 18-ти місяців рівними частинами. Задовольнивши заяву про розстрочку ПАТ «Полтаваобленерго» у даній справі господарський суд Полтавської області врахував інтереси обох сторін і не звільняє ПАТ «Полтаваобленерго» від обов'язку з виконання рішення суду у даній справі.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, як вбачається з рішення у даній справі, до стягнення була предявлена заборгованість відповідача, яка складається: з 17989106,25 грн. інфляційних втрат та 1072893,28 грн. 3% річних.

Тобто, рішенням суду у даній справі було стягнуто штрафні санкції за неналежне виконання зобовязання.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 року, розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співрозмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Штрафні санкції є додатковим надходженням (прибутком) для ПАТ «НАК «Нафтогаз України», які б воно не отримало за умови належного виконання ПАТ «Полтаваобленерго» умов договору.

Виникнення прострочення з оплати основної заборгованості було спричинено несвоєчасним проведенням оплати за послуги населенням перед відповідачем, а також різницею у тарифах. Проте, відповідачем було сплачено суму основного боргу позивачу за договором.

Отже, надаючи розстрочку виконання рішення суду, до уваги прийнято ступінь виконання боржником зобов'язань за договором.

Колегія суддів вважає, що розстрочка виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

Судом першої інстанції також враховано те, що підприємство боржника знаходиться у скрутному фінансовому стані, специфічний вид діяльності відповідача - вироблення теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, необхідність врахування інтересів територіальної громади міста та області, фізичних та юридичних осіб, арешт коштів на рахунках боржника та продаж його майна може призвести до зупинення діяльності боржника чи до його банкрутства; з метою недопущення негативних соціальних та інших наслідків внаслідок зупинки діяльності боржника щодо надання послуг з теплопостачання, особливо в зимовий період.

Положеннями ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Надавши правову оцінку обставинам та наданим на їх підтвердження доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що обставини наведені відповідачем ускладнюють виконання рішення суду, що є підставою до надання заявнику розстрочки на виконання рішення суду.

Разом з тим, судом першої інстанції правомірно враховано, що визначений відповідачем строк розстрочки є надмірно тривалим для виконання рішення, у звязку з чим дотримуючись балансу інтересів боржника та стягувача правомірно задовольнив клопотання та наддав відстрочку строком на 18 місяців.

Доводи апелянта - позивача, про те, що суд першої інстанції прийняв до уваги доводи лише однієї сторони і не врахував його інтереси, спростовуються аналізом суду обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв'язку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 року по справі №917/341/16 має бути залишена без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105, ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 10.11.2016 року по справі №917/341/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Ільїн О.В.