РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016Справа №910/17876/16

За позовом ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНОГО ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ

ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕХКОМПЛЕКТСЕРВІС"

до АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування

вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства "Банк "Фінанси та

кредит"Чернявської Олени Степанівни

про зобов'язання вчинити дії

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Виробничо-комерційне товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХКОМПЛЕКТСЕРВІС" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою від 03.10.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 01.11.2016 р.

25.10.16р.через відділ діловодства суду відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує.

Судове засідання 01.11.2016 р. не відбулося.

Наступне судове засідання було призначено на 15.11.2016 р.

04.11.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

15.11.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 15.11.2016 р. продовжено строк розгляду спору у справі відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 29.11.2016 р.

Ухвалою від 29.11.16р. розгляд справи відкладено на 13.12.16р.

В судовому засіданні 13.12.16 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк«Фінанси та кредит» (далі - Банк, Кредитор) та Виробничо-комерційним товариством з обмеженою відповідальністю "Техкомплектсервіс" (далі - Позичальник, Боржник) укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 24-01-12 (Далі -Договір), згідно п.п.1.1, 2.1. якого Кредитор на умовах, визначених цим договором, відкриває відновлювальну кредитну лінію, в рамках якої надає Позичальнику кредитні кошти (надалі - Кредит) траншами, на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної п.1.1 Договору граничної суми коштів, - 269 500,00 гривень (надалі - Кредитний Ліміт), а Позичальник зобов'язався вчасно погашати Кредитору заборгованість за Кредитом, а також сплачувати на користь Кредитора проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається з метою поповнення обігових коштів Позичальника.

Відповідно до п.1.2 вищевказаногоДоговору сторони узгодили, що протягом всього періоду дії цього Договору максимальна заборгованість Позичальника не може перевищувати Кредитний Ліміт в сумі 269 500,00 гривень.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що кінцевий термін, до настання якого (включно) здійснюється надання Кредиту та має бути повністю погашена заборгованість за Кредитом, встановлюється 29.09.2013 року включно.

Відповідно до п. 5.1 Договору, в якості забезпечення виконання зобов'язань Позичальниказа Договором відновлювальної кредитної лінії № 24-01-12 є:

застава майнових прав на депозитний вклад громадянки ОСОБА_2 № 4889/18-12 Ф&К СТАНДАРТ 18 місяців UАН від 04.04.2012 року на суму 135000,00 строком 18 місяців до 04.10.2013 року,

застава майнових прав на депозитний вклад громадянки ОСОБА_3 № 4881/18-12 Ф&К СТАНДАРТ 18 місяців UАН від 04.04.2012 року на суму 140000,00 строком 18 місяців до 04.10.2013 року, порука фізичної особи ОСОБА_2, порука фізичної особи ОСОБА_3.

Таким чином, з Кредитором укладено, договори застави з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо майнових прав вимоги отримання грошових коштів в сумі 275000,00 гривень за Договором відновлювальної кредитної лінії № 24-01-12, що розміщені на вкладних (депозитних) рахунках, відкритих у Кредитора згідно з укладеним між Кредитором та Заставодавцями договорів банківського вкладу №№ 4889/18-12, 4881/18-12 від 04.04.2012 року, а також щодо прав вимоги за вказаними договорами, що можуть виникнути в майбутньому.

Згідно з пп. 2.1 та 1.1 Договору Кредит надається шляхом перерахування Кредитором коштів з відповідного внутрішньобанківського позичкового рахунку на позичковий рахунок Позичальника, відкритий у Кредитора, в сумі, що буде зазначена в Заявці на отримання траншу.

Згідно пп. п.2.4 Договору Позичальник здійснює погашення заборгованості в строк, що вказаний в п. 1.1. Договору, тобто до 29.09.2013 року, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок Кредитора.

Відповідно до п.3.1 та 3.3 Договору за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитору проценти у валюті кредиту, що нараховуються за період користування коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника до моменту повернення коштів на позичковий рахунок Позичальника з періодичністю, визначеною в п. 3.4 договору. При розрахунку процентів використовується річна процентна ставка в розмірі, зазначеному в п. 3.1 цього договору, та приймається рік, що складається з умовно 365 днів. Відповідно до п. 3.1. Ь) розмір процентів, що нараховується за цим договором, може бути збільшений внаслідок порушення Позичальником відповідних своїх обов'язків, у випадках, передбачених п. 4.5, 6.1. Договору.

За користування кредитом Позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється на весь період дії Договору в розмірі 20,7% річних (п. 3.1 договору).

Положеннями п.3.4 Договору визначено, що Позичальник сплачує проценти за користування Кредитом в строк з 26-го числакожного місяця та не пізніше останнього робочого дня кожного місяця. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно).

Позичальник сплачує проценти за останній звітний період (тобто звітний період, в якому настає термін повернення кредиту) не пізніше за термін повернення кредиту, що вказаний в п. 1.1. Договорів.

Пунктом 2.6. Договору встановлено, що Позичальник уповноважує Банк при настанні термінів повернення кредитних коштів, сплати процентів, комісійної винагороди, а також при винесенні зобов'язання Позичальника достроково повернути кредитні кошти і сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісійну винагороду списувати необхідні суми з поточного й інших рахунків Позичальника і зараховувати їх в рахунок погашення заборгованості за кредитом та доходу Банку.

Пунктом 2.7. Договору встановлено, що у разі несвоєчасного повернення кредиту або несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, або комісійної винагороди, як у разі настання терміну повернення кредиту (його частини) і терміну сплати процентів, комісійної винагороди, так і у разі виникнення відповідно до умов цього договору зобов'язання Позичальника достроково повернути кредит і сплатити проценти, комісійну винагороду, Банк має право на договірне списання грошових коштів з будь- яких рахунків Позичальника.

Договірне списання заборгованості за цим Договором здійснюється шляхом списання на підставі меморіальних ордерів Банку з поточних та інших рахунків Позичальника, що відкриті в Банку, грошових коштів і зарахування їх в рахунок погашення заборгованості за кредитом або доходу Банку, а у разі списання з поточних та інших рахунків Позичальника, відкритих в інших банках, - шляхом направлення Банком платіжних вимог про списання грошових коштів.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що за несвоєчасне погашення заборгованості за Кредитом, несвоєчасну сплату процентів та/або комісії за цим договором, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діятиме протягом відповідного порушення, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Пунктом 8.5 договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач протягом всього строку дії Договорів надавав Позивачу кредитні кошти згідно з його заявкою, в загальній сумі 269 500,00 гривень по Договору № 24-01-12.

У відповідності до умов пункту 1.2. Договору 29вересня 2013 року настав кінцевий строк повного погашення заборгованості, яку здійснено не було.

Натомість між Сторонами 30.09.2013 року були укладено Додаткова угода до Договору відновлювальної кредитної лінії №24-01-12, відповідно до умов якої було встановлено наступне:

По-перше, Позичальник зобов'язувався повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти в строк до 02.10.2015 року.

По-друге, видача кредитних коштів у межах кредитної лінії здійснюється траншами в строк з 30.09.2013 року по 01.10.2015 року за письмовими заявками Позичальника.

По-третє, Сторонами погоджено, те що Позичальник безвідривно та безумовно доручає Банку та уповноважує Банк у разі несвоєчасного повернення кредиту (його частини) або несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, або комісійної винагороди, як у разі настання терміну повернення кредиту (його частини) і терміну сплати процентів, комісійної винагороди, так і у разі виникнення відповідно до умов цього Договору зобов'язання Позичальника достроково повернути кредит і сплатити проценти, комісійну винагороду, здійснювати договірне списання грошових коштів з будь-яких рахунків Позичальника на всю суму заборгованості за цим Договором.

Договірне списання заборгованості за Договором здійснюється шляхом списання на підставі меморіальних ордерів Банку з поточних та інших рахунків Позичальника, що відкриті в Банку грошових коштів і зарахування їх в рахунок погашення заборгованості за кредитом або доходу Банку (при списанні процентів, комісійної винагороди), а у разі списання з поточних та інших рахунків Позичальника, відкритих в банках, - шляхом направлення Банком платіжних вимог про списання грошових коштів.

По-четверте, Позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками:

- 17,5% річних за період з дня надання кредиту до терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 1.1. Договору.

- 26,5% річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 1.1. цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п. 4.5,6.1. цього Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Вказана Додатковаугода набрала чинності з моменту їх підписання та діє до виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

У відповідності до умов пункту 1.2. Договорута укладеної Додаткової угоди 01 жовтня 2015 року настав кінцевий строк повного погашення заборгованості, яку здійснено не було.

05 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та Позивачем укладені договори уступки права вимоги, за умовами яких первісні кредитори - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відступають право вимоги за договорами банківського вкладу від 04 квітня 2012 р. №№ 4889/18-12 4881/18-12 BK ТОВ "Техкомплектсервіс", про що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був письмово повідомлений за допомогою направлення заяви на адресу банку «Про погашення кредитної лінії за рахунок застави майнових прав на депозитний вклад переданій ВК ТОВ «ТЕХКОМПЛЕКТСЕРВІС» на підставі договорів відступлення права вимоги».

Як стверджує позивач його вимоги Відповідачем залишено без задоволення.

Пунктом 2.7 Кредитногодоговору передбачено право договірного списання коштів з рахунку Позивача з метою погашення вимог Відповідача за Кредитним договором від 04.04.2012 року за умовами настання терміну погашення заборгованості.

Згідно розділу 5 Договорів застави №№ 4889/18-12 4881/18-12 від 04.04.2012 року у разі порушення Позивачем строків оплати за Кредитним договором. Відповідач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави.

Позивач просить, зобов'язати відповідача вчинити певні дії, зокрема, здійснити погашення заборгованості Позивача перед Відповідачем за кредитним договором № 24-01-12 від 04.04.2012 р. тіло кредиту в сумі 269 500,00 гривень, шляхом перерахування суми 269 500,00 гривень, з вкладного (депозитного) рахунку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», права вимоги яких належить Позивачеві на підставі договорів уступки права вимоги від 05.10.2015р., на рахунок Відповідача.

Отже, позивач на підставі договору уступки права вимоги від 05.10.15р. став вкладником банку, та одночасно є зобов'язаною особою за кредитним договором № 24-01-12 від 04.04.12р.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 2 статті 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Згідно з частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 601 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов'язанні, здійснюється в силу положень статті 601 Цивільного кодексу України та не пов'язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною; випадки, коли залік зустрічних однорідних вимог не допускається, визначені положеннями статті 602 Цивільного кодексу України. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобов'язання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог, в момент направлення такої заяви іншій стороні у зобов'язанні.

Таким чином суд зазначає, що зарахування здійснюється за наявності наступних умов:

1)вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов'язань, між двома особами, де кредитор одного зобов'язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником;

2)вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов'язаннях повинні бути речі одного роду;

3)необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред'явити до зарахування вимоги за таким зобов'язанням, яке не підлягає виконанню.

Отже, зарахування є одностороннім правочином, для нього достатньо заяви однієї сторони.

Таким чином для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно щоб сторони одночасно брали участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні був боржником в іншому зобов'язанні. Також зарахування можливе у разі однорідності вимог. Однорідність вимоги визначається однорідністю підстав виникнення зобов'язань, які зараховуються, оскільки зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Фінанси та Кредит" до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17 вересня 2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у Публічному акціонерному товаристві "Фінанси та Кредит" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Публічного акціонерного товариства "Фінанси та Кредит", визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Чернявській Олені Степанівні строком на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою і не потребує доказування.

Отже, станом на момент розгляду даного спору господарським судом, у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, згідно зі ст. 1 Закону Україну "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Статтею 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, у спорах пов'язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація або розпочата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

При цьому вкладником у розумінні названого закону є фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Поняття ж кредитор банку визначено у ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" як юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Отже, оскільки між сторонами у даній справі склалися зобов'язальні правовідносини, які носять майново-грошовий характер, у даному випадку позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником і оскільки під час розгляду даного спору в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, виконання зазначеної операції банком обмежується положеннями п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 у справі №3-24гс15 та від 01.04.2015 у справі №3-25гс15, які в силу ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для всіх судів України.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті; сплати регулярного збору до Фонду; витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті; виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку; виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю тощо, що надійшли до банку з дня початку здійснення процедури виведення банку з ринку; виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги по вагітності та пологах, що надійшли на спеціальний рахунок у банку, відкриття якого передбачено законодавством України для юридичної особи, починаючи з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку; виконання операцій з виплати переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку; здійснення купівлі-продажу валюти фізичними та юридичними особами для погашення ними зобов'язань за кредитними договорами, виконання вимог, встановлених законодавством, для обов'язкового продажу валюти (ч. 6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Судом також враховано, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

Крім того, виходячи зі змісту ст.ст. 39, 40, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду затверджує план врегулювання з обов'язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду, у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів, передбачених у ч. 2 ст. 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, що підлягають відчуженню. Зобов'язання залишаються при їх передачі у валюті зобов'язання на дату укладення договору, визначеного цією статтею. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій ст. 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку, з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Згідно з частиною 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.12.16 р.

Суддя І.О. Домнічева