РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2016Справа №910/18193/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»
до про та за зустрічним позовом до про Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» стягнення заборгованості у розмірі 1 488 196 грн. 87 коп. Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» Публічного акціонерного товариства «Київенерго» визнання недійсним договору
Представники:

від Позивача за первісним позовом: Палій Ю.В. (представник за Довіреністю);

від Відповідача за первісним позовом: Бардаш О.В. (представник за Довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 1 488 196 грн. 87 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (Постачальник) та Житлово - будівельним кооперативом «Молодіжний - 12» (Споживач) був укладений Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію Споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а Споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі. Як зазначає Позивач, Відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання по оплаті за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.07.2014 р. по 30.06.2015 р. в розмірі 1 066 145 грн. 91 коп. Розділом 6 Договору передбачено, що Житлово - будівельний кооператив «Молодіжний - 12» взяв на себе зобов'язання щодо оплати вартості теплової енергії спожитої житловими будинками за липень 2014 року - червень 2015 року у розмірі 1 066 145 грн. 91 коп. Таким чином, заборгованість Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» перед Публічним акціонерним товариством «Київенерго» становить 1 066 145 грн. 91 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» 3% річних у розмірі 43 299 грн. 55 коп., інфляційні у розмірі 378 751 грн. 42 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.10.2016 року порушено провадження у справі № 910/18193/16, судове засідання призначено на 02.11.2016 року.

17.10.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 05.10.2016 року.

01.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

02.11.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. Представник відповідача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 05.10.2016 року не виконав, а в судовому засіданні підтримав клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати:

1) Позивача:

- надати письмове обґрунтування з посиланням на належні докази та умови Договору щодо узгодження сторонами строку оплати вартості теплової енергії, спожитої житловими будинками за період з 01.07.2014 року по 30.06.2015 року на суму в розмірі 1 066 145,91 грн., відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України;

- здійснити обґрунтований розрахунок 3% річних та інфляційних за кожний період окремо із зазначенням періоду початку прострочки Житлово - будівельного кооперативу "Молодіжний - 12" та закінчення такого нарахування, відповідно до вимог ч. 5 ст. 254, ст. 530 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

2) Відповідача надати докази погашення заборгованості в розмірі 1 066 145,91 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.11.2016 року відкладено розгляд справи на 16.11.2016 року, у зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі.

14.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 02.11.2016 року.

15.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву та зустрічна позовна заява, в якій просить Суд визнати недійсним Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року разом з усіма додатками до нього.

16.11.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2016 року прийнято до розгляду зустрічний позов Житлово-будівельного кооперативу "Молодіжний - 12" до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про визнання недійсним договору, до спільного розгляду з первісним позовом по справі №910/18193/16.

Також, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Позивача надати відзив на зустрічну позовну заяву, оригінали та належним чином засвідчені копії документів в якості доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень на зустрічну позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2016 року відкладено розгляд справи на 30.11.2016 року, у зв'язку з прийняттям до розгляду зустрічної позовної заяви, витребуванням додаткових доказів по справі.

25.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача за первісним позовом надійшли письмові пояснення по справі.

28.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача за первісним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить Суд відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

30.11.2016 року в судове засідання з'явились представники сторін. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом подав документи для долучення до матеріалів справи, клопотання про витребування доказів та про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр".

Суд на місці ухвалив - відкласти розгляд клопотання Позивача за первісним позовом про витребування доказів до встановлення фактичних обставин по справі, а щодо клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр", зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотання сторін, прокурора.

Відповідно до п. 1.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" ст. 27 ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали та обставини справи, Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання та залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальне підприємство "Головний інформаційно-обчислювальний центр", оскільки рішення по справі №910/18193/16 не вплине на його права та обов'язки.

Крім того, Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати сторін надати письмові пояснення з посиланням на належні докази щодо виконання умов Договору на постачання електричної енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року.

Також, в судовому засіданні представник позивача подав клопотання про продовження строків розгляду спору на 15 днів.

Суд, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе задовольнити заявлене клопотання представника позивача про продовження строків розгляду спору, виходячи з того, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, а у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.11.2016 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів, відкладено розгляд справи на 14.12.2016 року, у зв'язку з витребуванням додаткових доказів по справі.

13.12.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення щодо відзиву на зустрічну позовну заяву.

13.12.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення на клопотання про залучення третьої особи та витребування доказів.

13.12.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів по справі.

В судовому засіданні 14 грудня 2016 року представник Позивача за первісним позовом надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд первісні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник Відповідача за первісним позовом заперечив проти задоволення первісного позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічні позовні вимоги задовольнити.

Суд, розглянувши клопотання Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про витребування у Відповідача доказів, а саме реєстрів нарахувань із зазначенням ціни тарифу та суми виставленої до сплати мешканцям будинків за опалення та гаряче водопостачання за період з 01.07.2014 р. по 30.06.2015 р., суми сплаченої мешканцями будинку за період з 01.07.2014 р. по 30.06.2015 р., дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 14 грудня 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

01.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (Постачальник) та Житлово - будівельним кооперативом «Молодіжний - 12» (Споживач) був укладений Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію Споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а Споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Відповідно до п. 2.1 Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, не обумовлених цим Договором, Сторони зобов'язались керуватися чинним законодавством України, зокрема правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ), затвердженими в установленому порядку.

Постачальник зобов'язався, зокрема, безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із Споживачем для потреб: опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими Споживачем величинами приєднаного теплового навантаження. (пп.2.2.1 Договору)

Цей Договір набуває чинності з дня його підписання . (п.4.1 Договору)

У п.4.2 Договору зазначено, що керуючись ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились про те, що дія Договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між Сторонами з 01.07.2014 року по 30.06.2015 року.

Розділом 6 Договору передбачено, що Житлово - будівельний кооператив «Молодіжний - 12» взяв на себе зобов'язання щодо оплати вартості теплової енергії спожитої житловими будинками за липень 2014 року - червень 2015 року у розмірі 1 066 145 грн. 91 коп.

Додатком №2 до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року Сторони визначили порядок розрахунків за теплову енергію. Так, п.5 Додатку передбачено, що Споживач, що має будинкові прилади обліку щомісячно надає Постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в РТМ «Печерськ» за адресою: вул. Курганівська, 4 - не пізніше 28 числа звітного місяця.

Згідно з п.9 Додатку Споживач щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в РТМ «Печерськ» за адресою: вул. Курганівська, 4 оформлену Постачальником рахунок - фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; акт приймання - передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, який оформлює і повертає один примірник Постачальнику протягом 2 днів з моменту їх одержання.

Споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок Постачальника; до 25 числа поточного місяця сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями на рахунок Постачальника згідно з його розрахунком. (п.10 Додатку)

Обґрунтовуючи заявлені первісні позовні вимоги, Позивач за первісним позовом зазначає, що Відповідач за первісним позовом неналежним чином виконав свої зобов'язання по оплаті за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.07.2014 р. по 30.06.2015 р. в розмірі 1 066 145 грн. 91 коп. Розділом 6 Договору передбачено, що Житлово - будівельний кооператив «Молодіжний - 12» взяв на себе зобов'язання щодо оплати вартості теплової енергії спожитої житловими будинками за липень 2014 року - червень 2015 року у розмірі 1 066 145 грн. 91 коп. Таким чином, заборгованість Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» перед Публічним акціонерним товариством «Київенерго» становить 1 066 145 грн. 91 коп. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем за первісним позовом умов договору, Позивач за первісним позовом просить суд стягнути з Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» 3% річних у розмірі 43 299 грн. 55 коп., інфляційні у розмірі 378 751 грн. 42 коп.

01.07.2016 року Позивач за первісним позовом надіслав на адресу Відповідача за первісним позовом вимогу №94/11/2748 про оплату заборгованості у розмірі 1066145 грн. 93 коп., яка була отримана останнім 05.07.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення уповноваженій особі підприємства Відповідача за первісним позовом.

Обґрунтовуючи заявлені зустрічні позовні вимоги, Позивач за зустрічним позовом зазначає, що Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року є недійсним, оскільки 26 квітня 2014 року набрав законної сили Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким викладено ч. 4 та ч. 5 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" таким чином, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Також було доповнено статтю 29 частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Також зазначив, що за період з 01.07.2014 р. по 30.06.2015 р. відносин між сторонами з постачання теплової енергії не виникало, а тому такий договір не спрямований на виникнення між сторонами відносин з постачання теплової енергії. Також зазначив, що статут Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» не визначає повноважень голови правління на підписання та укладання договору від імені кооперативу, а вказані повноваження належать правлінню кооперативу , а тому голова не мав необхідного обсягу повноважень на укладення спірного договору. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року разом з додатками до нього.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що первісні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

За приписами ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (Постачальник) та Житлово - будівельним кооперативом «Молодіжний - 12» (Споживач) був укладений Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію Споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а Споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Цей Договір набуває чинності з дня його підписання . (п.4.1 Договору)

Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

У п.4.2 Договору зазначено, що керуючись ст. 631 Цивільного кодексу України, сторони домовились про те, що дія Договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між Сторонами з 01.07.2014 року по 30.06.2015 року.

Таким чином, Суд приходить до висновку, що відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України Сторони при укладенні Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року в добровільному порядку, без заперечень та зауважень домовились, що умови вказаного Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.07.2014 року по 30.06.2015 року.

Розділом 6 Договору передбачено, що Житлово - будівельний кооператив «Молодіжний - 12» взяв на себе зобов'язання щодо оплати вартості теплової енергії спожитої житловими будинками за липень 2014 року - червень 2015 року у розмірі 1 066 145 грн. 91 коп.

Таким чином, заборгованість Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» перед Публічним акціонерним товариством «Київенерго» за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року за період з 01.07.2014 р. по 30.06.2015 р. становить 1 066 145 грн. 91 коп.

Проте, Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Публічному акціонерному товариству «Київенерго» в розмірі 1 066 145 грн. 91 коп.

Отже, Суд приходить до висновку, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату вартості наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 1 066 145 грн. 91 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 11.08.2014 р. по 31.05.2016 р. у розмірі 43 299 грн. 55 коп. та інфляційні у розмірі 378 751 грн. 42 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд звертає увагу, що умовами Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року не визначено Сторонами строку виконання Житлово - будівельним кооперативом «Молодіжний - 12» обов'язку по оплаті Публічному акціонерному товариству «Київенерго» заборгованості за надані та прийняті послуги за період з 01.07.2014 р. по 30.06.2015 р. у розмірі 1 066 145 грн. 91 коп., а тому до даних правовідносин слід застосовувати норми частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України. При цьому, Суд не приймає до уваги доводи Позивача за первісним позовом щодо узгодження Сторонами порядку розрахунків у Додатку 2 до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року, оскільки вказаним Додатком передбачено, що Споживач щомісячно забезпечує оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію, тобто за кожний місяць фактичного споживання з моменту укладання спірного Договору, а не виниклої суми заборгованості за період з 01.07.2014 р. по 30.06.2015 р.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України. Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою. Подання ж кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України. (п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року)

Судом встановлено, що 01.07.2016 року Позивач надіслав на адресу Відповідача вимогу №94/11/2748 про оплату заборгованості у розмірі 1066145 грн. 93 коп., яка була отримана останнім 05.07.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення уповноваженій особі підприємства Відповідача.

Таким чином, у зв'язку з пред'явленням претензії відповідно до частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України Позивачем лише 01.07.2016 року, яка була отримана Житлово - будівельним кооперативом «Молодіжний - 12» 05.07.2016 року, в той час як нарахування 3% річних та інфляційних здійснено Позивачем за період 11.08.2014 р. по 31.05.2016 р. з посиланням на Додаток №2 до Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині стягнення 3% річних у розмірі 43 299 грн. 55 коп. та інфляційних у розмірі 378 751 грн. 42 коп. задоволенню не підлягають.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

За таких підстав, Суд, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, приходить до висновку про стягнення з Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 1 066 145 грн. 91 коп.

Що стосується зустрічного позову Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання недійсним договору, Суд зазначає.

Обґрунтовуючи заявлені зустрічні позовні вимоги, Позивач за зустрічним позовом зазначає, що Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року є недійсним, оскільки 26 квітня 2014 року набрав законної сили Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким викладено ч. 4 та ч. 5 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" таким чином, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Також було доповнено статтю 29 частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг. Також зазначив, що за період з 01.07.2014 р. по 30.06.2015 р. відносин між сторонами з постачання теплової енергії не виникало, а тому такий договір не спрямований на виникнення між сторонами відносин з постачання теплової енергії. Також зазначив, що статут Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» не визначає повноважень голови правління на підписання та укладання договору від імені кооперативу, а вказані повноваження належать правлінню кооперативу , а тому голова не мав необхідного обсягу повноважень на укладення спірного договору. За таких підстав, просить Суд визнати недійсним Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року разом з додатками до нього.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить статті 20 Господарського кодексу України.

За приписом статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписівст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008р. «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України», за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття «заінтересована особа». Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Крім того, виходячи зі змісту статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

26 квітня 2014 року набрав законної сили Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким викладено ч. 4 та ч. 5 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" таким чином, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Також було доповнено статтю 29 частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Таким чином, відповідно до статті 19 вказаного Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) з іншим виконавцем. Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Закон України "Про теплопостачання" визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання. Статтею 19 цього ж Закону унормовано, що діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб'єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Судом встановлено, що Позивач є підприємством з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (далі - Правила), регулюються відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а у відповідності до положень пункту 8 Правил вказані вище послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Вищезазначеними нормативно-правовими актами визначено, що правовідносини які виникають у сфері дії Закону №1198 та які пов'язані з виконанням позивачем функцій виконавця послуг регулюються виключно договором про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Тобто, на законодавчому рівні розмежовано, що надання Позивачем, як виконавцем, комунальної послуги здійснюється на підставі договорів з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), а надання послуг з ліцензованого (основного) виду діяльності, як виробником-ліцензіатом здійснюється на підставі договорів з постачання теплової енергії у гарячій воді.

Згідно з положеннями статті 13 Закону, житлово-комунальні послуги розмежовано за функціональним призначенням, тарифоутворенням та структурою втрат/витрат на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які зокрема включають в себе обслуговування внутрішньобудинкових мереж.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. №529 затверджено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно з яким до обов'язків виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій належить утримання внутрішньобудинкових мереж в належному технічному стані, здійснення їх технічного обслуговування та ремонту, вжиття своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації, усунення порушень щодо надання послуг в установлені законодавством строки (п. 13 типового договору).

Отже, з наведеного вбачається, що утримання та обслуговування внутрішньобудинкових мереж є одним із різновидів послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Таким чином, оскільки Публічне акціонерне товариство «Київенерго» не є балансоутримувачем внутрішньобудинкових систем, та/або виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, то і не має правових підстав утримувати вказані мережі (нести відповідальність за їх технічний стан) в належному технічному стані. З урахуванням наведеного та з метою надання споживачам послуг, якість яких відповідатиме державним санітарним нормам і правилам, позивачем укладено з відповідачем, на підставі взаємного волевиявлення сторін, Договір про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування діяльності №530191 від 10.07.2015 року.

Відповідно до розділу 1 Договору про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування діяльності №530191 від 10.07.2015 року Сторона 2 (Житлово - будівельний кооператив «Молодіжний - 12») зобов'язалась забезпечити належні умови для передачі (транзиту) теплової енергії та гарячої води тепловими мережами, зовнішньо - та внутрішньо - будинковими системами, включаючи обладнання індивідуальних теплових пунктів, вузлів обліку та вузлів приєднання, які перебувають в експлуатації Сторони 2, при наданні Стороною 1 (Публічне акціонерне товариство «Київенерго») послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води споживачам цих послуг, в будинку відповідно до переліку Додатку №1 до договору.

Таким чином, з огляду на викладене, Суд зазначає, що існування Договору про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування діяльності №530191 від 10.07.2015 року не відміняє дії Договору, який став підставою позовних вимог в даній справі.

Крім того, Суд зазначає, що Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 був укладений між сторонами 01.01.2016 року, який діє протягом усього часу надання послуг до моменту його розірвання. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. (п.4.1 Договору)

У п.4.10 Договору передбачено, що Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення терміну дії, взаємної згоди сторін про його припинення, прийняття рішення господарським судом, ліквідації однієї із сторін.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, з моменту укладання Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 між сторонами 01.01.2016 року жодна із сторін не заявляла про припинення дії даного Договору або його розірвання, а тому станом на час розгляду даної справи спірний договір є чинним і є обов'язковим для кожної зі сторін.

Крім того, Суд зазначає, що прийняття змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 26.04.2014 року не передбачає автоматичного розірвання договорів у сферах централізованого постачання холодної води, централізованого постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, та надання житлово - комунальних послуг, які діяли до прийняття цього закону. Даний Закон лише визначає, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Також, зазначені зміни до закону не встановлюють строків, порядку оформлення відносин суб'єктів, які здійснюють діяльність у сфері комунальних послуг.

Суд зауважує, що оскільки стороною спірного Договору, на яку покладено обов'язок по оплаті вартості наданих послуг постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу є саме Відповідач за первісним позовом, то і спірна заборгованість за договором є заборгованістю саме відповідача перед позивачем. До того ж припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати наданих послуг, приймаючи до уваги також підтвердження факту надання таких послуг матеріалами справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 16.12.2015 року у справі № 910/14306/15.

Таким чином, Суд зазначає, що Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року є чинним на час розгляду даної справи в суді, а тому Суд не приймає до уваги доводи Позивача за зустрічним позовом щодо недійсності з цих підстав спірного договору.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що вказаний Договір є недійсним, оскільки договір від імені Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» підписаний головою правління ОСОБА_3, проте статут Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» не визначає повноважень голови правління на підписання та укладання договору від імені кооперативу, а вказані повноваження належать правлінню кооперативу , а тому голова не мав необхідного обсягу повноважень на укладення спірного договору.

Частиною 1 статті 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єкта ми господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір від імені Постачальника - Публічного акціонерного товариства «Київенерго» було укладено ОСОБА_4, що діє на підставі довіреності від 23.03.2015 року №91/2015/03/23-1, з одного боку та від імені Споживача - Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» було укладено головою правління ОСОБА_3, який діяв на підставі Статуту, з іншого боку.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про кооперацію» виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу. У кооперативі, до складу якого входить менше ніж 10 членів, обирається лише голова кооперативу. Виконавчий орган кооперативу: здійснює управління кооперативом у період між загальними зборами членів кооперативу, забезпечує виконання їх рішень; представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; укладає угоди між кооперативом та іншими особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу. Виконавчий орган може бути наділений іншими повноваженнями, визначеними вищим органом управління кооперативу або статутом кооперативу. Члени правління та голова кооперативу обираються загальними зборами членів кооперативу на строк, визначений статутом, але не більше ніж на п'ять років. Порядок обрання або відкликання членів правління та голови кооперативу, а також порядок проведення засідань правління кооперативу та прийняття ним рішень визначаються статутом кооперативу.

Відповідно до п.52 Статуту Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» правлінням житлово - будівельного кооперативу є виконавчим органом кооперативу, підзвітним загальним зборам членів кооперативу (зборам уповноважених). Правління обирається загальними зборами з числа членів кооперативу у кількості не менше 3 чоловік строком на два роки. Правління обирає з свого складу голову та його заступників. Голова правління здійснює повсякденне керівництво діяльністю кооперативу, забезпечує виконання рішень загальних зборів членів кооперативу (зборів уповноважених) та правління.

У п.53 Статуту зазначено, що правління житлово - будівельного кооперативу, зокрема, укладає угоди та інші операції, зв'язані з діяльністю кооперативу.

Оскільки, статутом Позивача за зустрічним позовом не передбачено повноважень голови кооперативу, то його повноваження згідно зі статтею 92 Цивільного кодексу України визначаються на підставі статті 16 Закону України "Про кооперацію".

За таких підстав, Суд приходить до висновку, що враховуючи те, що правління кооперативу є його виконавчим органом і статтею 16 Закону України "Про кооперацію" й Статутом передбачено, що виконавчий орган кооперативу наділений повноваженнями укладати угоди між кооперативом та іншими особами, а правління очолює голова, і зазначеною статтею та статутом Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» не обмежено право голови кооперативу на укладення угод, а тому укладаючи Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року голова кооперативу діяв у межах наданих йому повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 02.06.2008 року у справі № 3/381.

Крім того, як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, підписантом та керівником Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» є саме ОСОБА_3 Також, Договір про співпрацю під час надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води і розмежування діяльності №530191 від 10.07.2015 року, на який Позивач за зустрічним позовом посилається, як на підставу недійсності Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року, від імені Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» також підписаний головою правління ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене, Суд не приймає до уваги доводи Позивача за зустрічним позовом щодо відсутності необхідного обсягу повноважень у голови правління кооперативу на укладення спірного договору. Крім того, Суд не приймає до уваги доводи Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» стосовно того, що Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року не був спрямований на виникнення між сторонами відносин з постачання теплової енергії, оскільки останнім не було надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження його доводів, а судом не було встановлено таких обставин.

Згідно із статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, Позивачем за зустрічним позовом при зверненні до суду з вимогами про визнання Договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №530191 від 01.01.2016 року недійсним не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що зустрічні позовні вимоги Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання недійсним договору є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за первісним позовом покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, а витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом - залишаються за Позивачем за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Первісний позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» - задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» (03150, м.Київ, ВУЛ.ГОРЬКОГО, будинок 160, Ідентифікаційний код юридичної особи 22893168) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м.Київ, ПЛОЩА ІВАНА ФРАНКА, будинок 5, Ідентифікаційний код юридичної особи 00131305, поточний рахунок №01 у ГУ по м. Києву та Київській області ВАТ «Державний ощадний банк України, МФО 322669, одержувач - ПАТ «Київенерго») заборгованість у розмірі 1 066 145 (один мільйон шістдесят шість тисяч сто сорок п'ять) грн. 91 (дев'яносто одна) коп.

3. Стягнути з Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» (03150, м.Київ, ВУЛ.ГОРЬКОГО, будинок 160, Ідентифікаційний код юридичної особи 22893168) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м.Київ, ПЛОЩА ІВАНА ФРАНКА, будинок 5, Ідентифікаційний код юридичної особи 00131305, поточний рахунок №1 у ГУ по м. Києву та Київській області ВАТ «Державний ощадний банк України, МФО 322669, одержувач - ПАТ «Київенерго) судовий збір у розмірі 15 992 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто дві) грн. 19 (дев'ятнадцять) коп.

4. В іншій частині позову - відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

6. У задоволенні зустрічного позову Житлово - будівельного кооперативу «Молодіжний - 12» до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про визнання недійсним договору - відмовити повністю.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 19 грудня 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин