ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016 року Справа № 904/4946/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сизько І.А. (доповідач),

суддів: Іванова О.Г., Кузнецової І.Л.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області: Шустової В.А., довіреність №08-941 вих-15 від 10.12.2015р., посвідчення №034470 від 20.07.2015р;

представники сторін:

від відповідача-1: Нугаєва В.В., довіреність № б/н від 08.11.2016р.;

представники відповідачів-2,3 та третіх осіб-1,2 у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Солонянської районної ради Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2016р. по справі №904/4946/16

за позовом Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області, м. Дніпро

до відповідача-1: Солонянської районної ради Дніпропетровської області, смт. Солоне, Дніпропетровська область

до відповідача-2: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, смт. Солоне, Дніпропетровська область

до відповідача-3: Солонянської селищної ради, смт. Солоне, Дніпропетровська область

третя особа-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: комунальний заклад освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області", с. Солоне, Дніпропетровська область

третя особа-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: відділ освіти Солонянської районної державної адміністрації, с.Солоне, Дніпропетровська область

про визнання недійсними рішення районної ради та договору оренди, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Солонянської районної ради та до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі підприємець ОСОБА_3) про: визнання недійсним рішення Солонянської районної ради №254-34/VI від 20.08.2014р. "Про оренду нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ Солонянського району" в частині передачі в оренду підприємцю ОСОБА_3 нерухомого майна - частини нежитлового приміщення комунального закладу освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області" площею 20, 22 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на 1 поверсі 3 поверхової будівлі; визнання недійсним договору оренди нерухомого майна - частини нежитлового приміщення комунального закладу освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області" площею 20, 22 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на 1 поверсі 3 поверхової будівлі, укладеного 26.08.2014р. між Солонянською районною радою та підприємцем ОСОБА_3; зобов'язання підприємця ОСОБА_3 звільнити і повернути за актом приймання-передачі Солонянській районній раді нерухоме майно - частину нежитлового приміщення комунального закладу освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області" площею 20, 22 кв. м., вартістю 15 083, 00 грн., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на 1 поверсі 3 поверхової будівлі.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2016р. залучено до участі у справі третіх осіб-1,2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: комунальний заклад освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області" та відділ освіти Солонянської районної державної адміністрації.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2016р. залучено до участі у справі відповідача-3: Солонянську селищну раду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2016р. по справі №904/4946/16 (суддя Золотарьова Я.С.) позов задоволено частково: визнано недійсним рішення Солонянської районної ради №254-34/VI від 20.08.2014 "Про оренду нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ Солонянського району" в частині передачі в оренду підприємцю ОСОБА_3 нерухомого майна - частини нежитлового приміщення комунального закладу освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області", площею 20,22 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на 1 поверсі 3 поверхової будівлі; визнано недійсним договір оренди нерухомого майна - частини нежитлового приміщення комунального закладу освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області", площею 20,22 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на 1 поверсі 3 поверхової будівлі, укладений 26.08.2014 між Солонянською районною радою та підприємцем ОСОБА_3; зобов'язано підприємця ОСОБА_3 звільнити і повернути за актом приймання-передачі Солонянській районній раді нерухоме майно - частину нежитлового приміщення комунального закладу освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області", площею 20,22 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на 1 поверсі 3 поверхової будівлі; стягнуто з Солонянської районної ради на користь прокуратури Дніпропетровської області витрати по сплаті судового збору у сумі 4 134,00 грн. В задоволенні позовних вимог до відповідача-3 Солонянської селищної ради відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що об'єкти освіти, навчальні заклади, засновані на комунальній власності, джерелами фінансування яких є кошти місцевих/державних бюджетів, не підлягають приватизації і використання їх не за призначенням, тобто, не для навчального та наукового процесу суперечить вимогам чинного законодавства.

Не погодившись з рішенням суду, Солонянська районна рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2016р. по справі №904/4946/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що рішення господарського суду винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права; договір оренди від 26.08.2014р. відповідає вимогам чинного законодавства; доводи позивача щодо використання об'єкта освіти не за призначенням є безпідставними, оскільки правило п. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" не містить обмежень щодо використання частини приміщень, необхідність та можливість розміщення в начальних закладах харчоблоків, зокрема, буфетів, а також виробництво та реалізація продукції громадського харчування, організація її споживання прямо передбачена як ДСанПіН 5.5.2.008-01, тлумачення яких покладено в обґрунтування позову і рішення суду, так і постановою Кабінету Міністрів України №796 від 27.08.2010р., ст. 22 Закону України "Про загальну середню освіту"; під час укладення оспорюваного договору сторонами були погоджені всі істотні умови; на даний час комунальний заклад освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області" не перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району, тож не знаходиться в управлінні Солонянської районної ради, а є комунальною власністю і, згідно рішення Солонянської районної ради від 27.01.2016р. №43-4/VII "Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад, сіл, селищ Солонянського району", рішення Солонянської селищної ради №6-4/VII від 28.01.2016р., знаходиться в управлінні Солонянської селищної ради, як і відповідне майно, що є об'єктом оспорюваного договору оренди; не будучи власником чи управителем відповідного майна відповідач-1 не може бути відповідачем по даній справі, а позовна вимога про зобов'язання підприємця ОСОБА_3 повернути Солонянській районній раді майно, що є об'єктом оспорюваного договору оренди, суперечить ч. 1 ст. 785 та ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України, тобто, об'єкт оренди має бути повернуто його власнику Солонянській селищній раді; судом без обґрунтування причини безпідставно покладено на відповідача-1 обов'язок з відшкодування в повному обсязі судового збору.

Прокурор в запереченнях на апеляційну скаргу зазначив, що вважає апеляційну скаргу Солонянської районної ради необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Солонянська селищна рада у відзиві на апеляційну скаргу звертає увагу суду на те, що є неналежним відповідачем по справі, оскільки не є стороною по спірному договору, тому не може чітко висловити свою позицію щодо предмету спору.

Підприємець ОСОБА_3, комунальний заклад освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області" та відділ освіти Солонянської районної державної адміністрації відзив на апеляційну скаргу не надали.

20.12.2016р. представники відповідачів-2,3 та третіх осіб-1,2 у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи підприємець ОСОБА_3, Солонянська селищна рада, комунальний заклад освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області" та відділ освіти Солонянської районної державної адміністрації були повідомлені належним чином (а.с.185-188).

На адресу суду від відповідача-3 та третьої особи-1 надійшли клопотання про розгляд справи без участі представників Солонянської селищної ради та комунального закладу освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області".

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

20.08.2014р. на сесії Солонянської районної ради прийнято рішення №254-34/VІ "Про оренду нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ Солонянського району", яким вирішено передати в оренду нерухоме майно, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ Солонянського району та перебуває на балансі відділів Солонянської районної державної адміністрації терміном до 3-х років згідно з додатком.

В п. 1 переліку нерухомого майна, що передається в оренду (додаток до рішення районної ради від 20.08.2014р.), визначено орендаря фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, якій відділом освіти Солонянської районної державної адміністрації передається в оренду нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1, площею 20,22 кв. м.

26.08.2014р. між Солонянською районною радою (орендодавець) та підприємцем ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району, за умовами якого орендодавець з метою ефективного використання комунального майна на підставі рішення Солонянської районної ради №254-34/VІ від 20.08.2014 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно загальною площею 20,22 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на 1 поверсі 3 поверхового будинку (об'єкт оренди), для здійснення підприємницької діяльності (п. 1.1, п. 2.1 договору).

За п. 2.2. договору, вартість об'єкта оренди згідно незалежної оцінки від 01 травня 2014 року становить 15 083, 00 грн.

Об'єкт оренди належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району (п. 2.3 договору).

Відповідно п. 3.1 договору, за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється згідно з чинним законодавством; орендна плата за перший місяць оренди згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною договору (додаток 1), становить 238,15 грн. за серпень 2014 року, без урахування ПДВ.

Пунктом 5.2.1 договору встановлено, що орендар зобов'язаний використовувати об'єкт оренди відповідно до його цільового призначення та умов договору.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє з 26 серпня 2014 до 15 серпня 2017 року (п. 11.1 договору).

26.08.2014 між Солонянською районною радою (орендодавець) та підприємцем ОСОБА_3 (орендар) підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди, відповідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв нерухоме майно загальною площею 20,22 кв. м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, 1 поверх 3 поверхового будинку, вартістю 15 083, 00грн. (а.с.27).

Листом №24 від 23.03.2016 комунальний заклад освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області" повідомив прокурора, що підприємець ОСОБА_3 орендує частину нежитлового приміщення школи з метою розміщення буфету.

Посилаючись на те, що оренда частини нежитлового приміщення школи підприємцем ОСОБА_3 (орендар) здійснюється для цілей, не пов'язаних із навчанням та вихованням дітей, а реалізація продуктів харчування має на меті отримання прибутку, прокурор просив господарський суд визнати договір оренди від 26.08.2014р. недійсним.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави; у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача; прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

За положенням ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно п. 19 ч. 1 ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", питання щодо передачі в оренду об'єктів комунальної власності, які забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні районних, обласних рад, а також придбання таких об'єктів у встановленому законом порядку, вирішуються районними і обласними радами виключно на пленарних засіданнях.

Відповідно ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 2 ст. 18 Закону України "Про освіту" визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування (ст. 61 Закону України "Про освіту").

Відповідно ч. 1 ст. 63 Закону України "Про освіту", матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності; майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Частиною 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" передбачено, що об'єкти освіти і науки, що фінансується з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та з науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Державними санітарними правилами і нормами влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затвердженими постановою Головного державного санітарного лікаря України від 14 серпня 2001 року № 63, дія яких розповсюджується на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІІІ ступенів, спеціалізовані школи І, ІІ, ІІІ ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості, встановлено, що у будівлях загальноосвітніх шкіл передбачаються такі функціональні групи приміщень: класні кімнати, навчальні кабінети, лабораторії з лаборантськими, кабінети трудового навчання та профорієнтації, продовженого дня, фізкультурно-спортивні, приміщення харчоблоку, медичні, актовий зал, бібліотека, адміністративні, допоміжні приміщення - вестибюль, рекреації, гардероби, санітарні вузли з технічними приміщеннями тощо (п. 3.2); організація харчування дітей у загальноосвітньому навчальному закладі здійснюється у відповідності з інструкціями Міністерства охорони здоров'я України, затвердженими згідно з чинним законодавством, а медичні працівники школи (при їх відсутності - особи, яких затверджено наказом керівника навчального закладу) здійснюють щоденний контроль за якістю продуктів, що надходять до їдальні, умовами їх зберігання, дотриманням термінів реалізації і технології виготовлення страв, санітарно-протиепідемічним режимом харчоблоку, фактичним виконанням меню (п. 3.8); здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється (п. 3.19).

Отже, передача в оренду приміщення навчального закладу дозволяється лише у випадках, якщо об'єкт оренди використовується за цільовим призначенням - для навчально-виховного процесу.

Навчально-виховний процес - система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (уроки, лекції, лабораторні заняття, час відпочинку між заняттями, навчальна практика, заняття з трудового, професійного навчання і професійної орієнтації, виробнича практика, робота у трудових об'єднаннях, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, походи, екскурсії, спортивні змагання, перевезення чи переходи до місця проведення заходів тощо) (п. 1.2. Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах, затверджено наказом Міністерства освіти і науки від 01.08.2001 №563).

На момент вчинення спірного договору майно, що передане в оренду, перебувало на балансі відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації і відповідно до ст. 63 Закону України "Про освіту" не може використовуватися не за призначенням, а може бути передане в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом.

Проте, підприємцем ОСОБА_3 орендоване приміщення використовувалось не з метою проведення освітньої діяльності, тому при наданні спірного майна в оренду порушено вимоги ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України №63 від 14.08.2001, ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Такими чином, враховуючи, що об'єкти освіти, навчальні заклади, засновані на комунальній власності, джерелами фінансування яких є кошти місцевих/державних бюджетів, не підлягають приватизації і використання їх не за призначенням, тобто не для навчального та наукового процесу, суперечить вимогам чинного законодавства, тоді як приміщення школи було надано в оренду для здійснення підприємницької діяльності відповідача-2 і ця діяльність не пов'язана з навчально-виховним процесом, укладення між Солонянською районною радою (орендодавець) та підприємцем ОСОБА_3 (орендар) договору оренди нерухомого майна відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, а саме ст. 63 Закону України "Про освіту", що є підставою для визнання спірного правочину згідно ст. 203 Цивільного кодексу України, ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним в судовому порядку.

При цьому, невикористання школою спірного приміщення для навчального процесу не є підставою для визнання правомірною передачі такого приміщення в оренду з іншою, ніж пов'язаною з навчально-виховним процесом метою, оскільки чинними законодавством встановлена заборона використання цього приміщення з іншою метою.

За положеннями ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Рішення Солонянської районної ради №254-34/VI від 20.08.2014 "Про оренду нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ Солонянського району", на підставі якого передано спірне приміщення в оренду, в частині передачі в оренду підприємцю ОСОБА_3 частини нежитлового приміщення площею 20,22 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1, суперечить нормам законодавства, тому підлягає визнанню незаконним.

Відповідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Із правової природи договору оренди нерухомого майна вбачається, що фактичне користування майном на підставі договору оренди у разі визнання його недійсним унеможливлює застосування наслідків недійсності правочину відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України, оскільки використання майна - "річ" безповоротна і відновити первісне положення сторін практично неможливо.

Згідно ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 236 Цивільного кодексу України, виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Фактичне користування майном на підставі договору оренди у разі його недійсності унеможливлює проведення між сторонами двосторонньої реституції, тому такий договір судом має бути визнано недійсним і припинено лише на майбутнє, а не з моменту укладення (постанова Верховного Суду України від 1 липня 2015 р. у справі №3-195гс15).

У зв'язку із визнанням недійсним договору оренди нежитлового приміщення на підприємця ОСОБА_3 покладається обов'язок повернути приміщення, що є предметом договору, тому господарським судом цілком вірно задоволено позовні вимоги прокурора в частині зобов'язання підприємця ОСОБА_3 звільнити та повернути орендоване приміщення за актом приймання-передачі.

Проте, приймаючи рішення по справі, господарський суд залишив поза увагою, що комунальний заклад освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області" не перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району, тож не знаходиться в управлінні Солонянської районної ради, а згідно п.п. 2.1.6 п. 2 рішення Солонянської районної ради від 27.01.2016р. №43-4/VII "Про деякі питання управління майном, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району", рішення Солонянської селищної ради №6-4/VII від 28.01.2016р. передано зі спільної власності територіальної громади сіл, селищ Солонянського району до комунальної власності Солонянської селищної ради, в управлінні якої знаходиться і відповідне майно, що є об'єктом договору оренди.

Згідно ч. 1 ст. 770 Цивільного кодексу України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Солонянська селищна рада довідкою №198/3 від 10.10.2016 підтверджує, що спірний договір оренди було передано до Солонянської селищної ради, станом на 10.10.2016 договір не розірвано, тобто, договір є діючим.

Крім того, Солонянською селищною радою виставляються підприємцю ОСОБА_3 рахунки на оплату за оренду приміщення, за якими отримується орендна плата.

Отже, об'єкт оренди має бути повернуто його власнику станом на час прийняття господарським судом рішення по справі - Солонянській селищній раді.

При цьому господарський суд вірно визначив, що підстави для задоволення позову щодо відповідача-3 Солонянської селищної ради відсутні, оскільки з позовної заяви не вбачається пред'явлення до Солонянської селищної ради жодної з трьох позовних вимог, зокрема, вимоги про визнання недійсним рішення Солонянської районної ради, про визнання недійсним договору оренди, про зобов'язання повернути об'єкт оренди, як наслідок, не визначено яким чином Солонянська селищна рада порушує чи не визнає прав або законних інтересів держави по кожній вимозі.

В прийнятому відповідачем-1 спірному рішенні та укладеному з відповідачем-2 договорі оренди на момент їх прийняття та укладення не йшлось про права та обов'язки відповідача-3, і прокурор в позові не посилається на порушення чи невизнання саме відповідачем-3 прав або законних інтересів держави по кожній з трьох вимог.

На підставі наведено, враховуючи повноваження апеляційної інстанції, передбачені ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду першої інстанції слід змінити, зазначивши в абзаці четвертому резолютивної частини рішення про зобов'язання підприємця ОСОБА_3 повернути приміщення за актом приймання-передачі Солонянській селищній раді, яка є власником об'єкта оренди станом на час прийняття господарським судом рішення по справі.

В ч. 3 ст. 122 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо не приведені у виконання рішення або постанова змінені чи скасовані і прийнято нове рішення про повну або часткову відмову в позові, або провадження у справі припинено, або заяву залишено без розгляду, господарський суд виносить ухвалу про повне або часткове припинення стягнення за зміненими чи скасованими у відповідній частині рішенням, постановою.

Щодо доводів скаржника про безпідставне стягнення судового збору, то приписами ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій Солонянської районної ради, на підставі прийнятого рішення якої було укладено спірний договір та надано в оренду нежитлове приміщення школи, судові витрати по справі покладено на відповідача-1 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 122 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Солонянської районної ради Дніпропетровської області, смт. Солоне, Дніпропетровська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2016р. по справі №904/4946/16 змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, смт. Солоне, Дніпропетровська область звільнити і повернути за актом приймання-передачі Солонянській селищній раді, смт. Солоне, Дніпропетровська область нерухоме майно - частину нежитлового приміщення комунального закладу освіти "Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів Солонянської районної ради Дніпропетровської області", площею 20,22 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на 1 поверсі 3 поверхової будівлі. "

В іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2016р. по справі №904/4946/16 залишити без змін.

Виконання постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Припинити виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2016р. по справі №904/4946/16 за наказом господарського суду Дніпропетровської області від 25.10.2016р. в частині зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 повернути за актом приймання-передачі Солонянській районній раді нерухоме майно - частину нежитлового приміщення комунального закладу освіти Солонянської середньої загальноосвітньої школи №1, І-ІІІ ступенів, площею 20,22 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на 1 поверсі 3 поверхової будівлі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя І.А. Сизько

Суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.Г. Іванов

(Повний текст постанови складений 23.12.2016р.)