Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

« 20» грудня 2016 справа № 927/1442/15

Позивач: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, Київ, 0100

Відповідач: Комунальне підприємство "Прилукитепловодопостачання", вул. Садова 104, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500

про стягнення 2472549,67 грн.

Суддя Скорик Н.О.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: ОСОБА_1 довіреність №45 від 18.04.2014 головний юрисконсульт відділу претензійно-позовної роботи Управління претензійно-позовної роботи юридичного департаменту

Від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 45 від 13.01.2016, юрисконсульт

Рішення виноситься після оголошеної в судовому засіданні 15.12.2016 перерви до 20.12.2016 до 10 год.00 хв. згідно ст.. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією Нафтогаз України подано позов до Комунального підприємства Прилукитепловодопостачання про стягнення пені в розмірі 860874,36 грн., інфляційних в сумі 1474668,13 грн. та 3% річних в сумі 137007,17 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 1716/14-ТЕ-39 від 28.11.2013.

Постановою Вищого господарського суду України від 05 липня 2016 року рішення господарського суду Чернігівської області від 24.12.2015 року, яким в позові було відмовлено, та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 року у справі №927/1442/15 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Чернігівської області.

Згідно розподілу справ за допомогою автоматизованої системи документообігу господарських судів справу передано на розгляд судді Скорик Н.О. Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 21.07.2016 справу прийнято до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу № 1716/14-ТЕ-39 від 28.11.2013 прострочкою оплати боргу.

Відзивом на позов, відповідач зазначав, що 06.10.2014 між учасниками розрахунків, до яких належать і КП ,,Прилукитепловодопостачання та ПАТ ,,НАК ,,Нафтогаз України, укладено договір про організацію розрахунків №620/30 (відповідно до п.2 ст.16 ЗУ ,,Про державний бюджет України на 2014рік) і здійснено оплату заборгованості в сумі 4 604 678,47 грн. Відповідно до п.16 вище вказаного договору, сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору; 19.12.2014р. між тими ж сторонами укладено аналогічний Договір №1545/30 про організацію взаєморозрахунків і на виконання цього договору в рахунок погашення заборгованості за договором від 28.11.2013 №1716/14-ТЕ-39 перераховано 1 426 513,20 грн., за платіжним дорученням №20 від 29.12.2014р. Крім того, між тими ж сторонами було укладено спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, а саме: №2026 від 16.10.2014 на суму 52725,16 грн, № 2114 від 12.11.2014 на суму 24979,79 грн, №2340 від 12.12.2014 на суму 449960,23 грн, № 74 від 20.01.2015 на суму 982723,43 грн, №430 від 20.02.2015 на суму 524860,93 грн, на виконання яких зазначені суми перераховані платіжними дорученнями №12 від 22.10.2014, №13 від 19.11.2014, №14 від 17.12.2014, №1 від 29.01.2015, №2 від 25.03.2015. З врахуванням укладених договорів та спільних протокольних рішень, повного погашення заборгованості, відповідач вказував на безпідставність позовних вимог.

Письмовими поясненнями відповідач, посилаючись на норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 №1730-VII, вказує на те, що заборгованість за природний газ спожитий згідно договору №1716/14-ТЕ-39 від 28.11.2013 було сплачено до 30.11.2016, тобто до набрання чинності цим законом, отже штрафні санкції, інфляційні та проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню. Таким чином, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

Встановив:

Згідно ч.1 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

28.11.2013 між ПАТ «НАК Нафтогаз України (продавець, позивач) та Комунальним підприємством «Прилукитепловодопостачання (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1716/14-ТЕ-39 (далі договір №1716/14-ТЕ-39).

Відповідно до п.1.1. договору №1716/14-ТЕ-39, продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору №1716/14-ТЕ-39 газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до додаткової угоди №2 від 25.04.2014 сторони виклали п.1.2 Договору №1716/14-ТЕ-39 в наступній редакції: «газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням». Розділом 2 договору сторони погодили кількість, якість та обсяги природного газу.

Відповідно до п.2 статті 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 3.3. договору №1716/14-ТЕ-39, приймання-передача газу, переданого позивачем (продавцем) відповідачу (покупцеві) у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу відповідачем (покупцем) у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача ОСОБА_3.

Відповідно до п. 5.1. договору №1716/14-ТЕ-39, ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

Згідно п. 5.2. Договору №1716/14-ТЕ-39, ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1118,974грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ - 17% - 190,226 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Додатковою угодою №1 до Договору №1716/14-ТЕ-39 з 01.01.2014 пункт 5.2 Договору викладено в наступній редакції: «ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1091,00грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.»

На виконання умов Договору№1716/14-ТЕ-39, позивачем був поставлений відповідачу природний газ, що підтверджується актами приймання-передачі: від 31.01.2014 на суму 2608952,82грн, від 28.02.2014 на суму1950469,72грн, від 31.03.2014 на суму 1462507,32грн, 30.04.2014 на суму 605177,70грн, від 31.05.2014 на суму 233811,35грн, від 30.06.2014 на суму 166 417,64грн., 31.07.2014р. на суму 174029,34грн, 31.08.2014 на суму 158 643,63 грн, 30.09.2014 на суму 94 080,42грн; 31.10.2014 на суму 595 763,25 грн; 30.11.2014 на суму 1727679,22грн, 31.12.2014 на суму 1917191,17грн, а всього на суму 11694723,58грн.

Факт передачі товару належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не заперечувався.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобовязання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За умовами п. 6.1 Договору №1716/14-ТЕ-39, оплата за газ здійснюється відповідачем (покупцем) виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідачем здійснено повну оплату заборгованості, але з пропуском строку, визначеного умовами Договору №1716/14-ТЕ-39.

Станом на час звернення позивача до суду заборгованість у відповідача перед позивачем за поставлений у 2014 році газ по Договору №1716/14-ТЕ-39 відсутня. Вказану обставину підтвердили як представник позивача так і відповідача.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.3 статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.7.2. Договору №1716/14-ТЕ-39, у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивач просить стягнути на його користь пеню за період прострочки оплати з 15.02.2014 по 26.03.2015 в сумі 860874,36грн.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних за період з 15.02.2014р. по 26.03.2015 в сумі 137007,17грн. та інфляційні за період з лютого 2014р. по березень 2015 року в сумі 1474668,13грн.

06 жовтня 2014 року між Головним управлінням Державної Казначейської служби України у Чернігівській області (сторона перша), Департаментом фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації (сторона друга), Фінансовим управлінням Прилуцької міської ради Чернігівської області (сторона третя), Управлінням житлово-комунального господарства Прилуцької міської ради (сторона четверта), КП "Прилукитепловодопостачання" (сторона п'ята) та НАК "Нафтогаз України" (сторона остання) укладено договір № 620/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік"), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла в зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджуються та/або погоджувалися органами державної влади та органами місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року №30 (далі договір №620/30).

У відповідності до п. 3 договору 620/30 Казначейство перераховує кошти, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики згідно з пунктом 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", стороні першій у сумі 4604678,47грн. на підставі рішення Мінфіну.

Сторона перша перераховує на рахунок Сторони другої кошти у сумі 4604678,47 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню (п. 4 договору №620/30).

Сторона друга перераховує на рахунок Сторони третьої кошти у сумі 4604678,47грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергії, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню (п. 5 договору №620/30).

Сторона третя перераховує на рахунок Сторони четвертої кошти у сумі 4604678,47 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергії, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню (п. 6 договору №620/30).

Сторона четверта перераховує на рахунок Сторони п'ятої кошти у сумі 4604678,47 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергії, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню (п. 7 договору №620/30).

Сторона п'ята перераховує на рахунок Сторони шостої кошти у сумі 4604678,47грн. в. т.ч. податок на додану вартість 767446,41 грн. для погашення заборгованості за спожитий природній газ згідно з договором від 28 листопада 2013 року № 1716/14-ТЕ-39 за 2014 рік. (п. 8 договору № 620/30).

Згідно п.9. договору №620/30, сторона остання перераховує кошти для погашення та обслуговування запозичень, залучених під державні гарантії, сплату податкових зобов'язань і проведення розрахунків з постачальником імпортованого природного газу.

Пунктом 11.2. договору №620/30 сторони передбачили зобов'язання сторін не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Згідно з п.16. договору № 620/30 сторони засвідчують, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

На виконання договору від 06 жовтня 2014 року №620/30 в рахунок погашення заборгованості за Договором №1716/14-ТЕ-39 позивачу перераховано 4604678,47грн., що підтверджується платіжним дорученням №16 від 15 жовтня 2014 року.

19 грудня 2014 року між тими самими сторонами, було укладено аналогічний вище описаному договору, договір №1545/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") (далі договір №1545/30).

На виконання договору №1545/30 в рахунок погашення заборгованості за договором №1716/14-ТЕ-39 позивачу перераховано 1426513,20грн., що підтверджується платіжним дорученням № 20 від 29.12.2014 року.

При цьому, за умовами договорів від 06 жовтня 2014 року №620/30 та від 19 грудня 2014 року №1545/30 про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору № 1716/14-ТЕ-39.

Так, за змістом пункту 16 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору, вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета спору.

Договори про організацію взаєморозрахунків не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог.

Отже, строки виконання зобов'язання Підприємством (відповідачем) було дотримано, а тому підстав для застосування положень частини другої статті 625 ЦК України та пункту 7.2 Договору № 1716/14-ТЕ-39 не було по сплатам за договорами №620/30 від 06 жовтня 2014 року та №1545/30 від 19 грудня 2014 року про організацію взаєморозрахунків.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 березня 2015 року №3-23 гс 15, від 10.02.2016 у справі № 902/1652/13, від 25.03.2015 у справі №924/1265/13, від 09.09.2014 у справах №5011-1/1043-2012-42/528-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-35/1533-2012-19/522-2012 та в Постанові Вищого господарського суду України від 05.07.2016 по справі №927/1442/15 по даній справі.

Крім того, 16.10.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області (сторна 1), Департаментом фінансів Чернігівської облдержадміністрації (сторона -2 ), Комунальним підприємством «Прилукитепловодопостачання» (сторона - 3) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) підписано спільне протокольне рішення №2026 про організацію взаєморозрахунків за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій, компенсацій».

Згідно з розділом 2 спільного протокольного рішення, сторони погоджують перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведенні взаєморозрахунку, та послідовність виконання сторонами спільного протокольного рішення. Державна казначейська служба України перераховує кошти, загального фонду державного бюджету стороні 1 у сумі 52725,16 грн з приміткою «Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 №20». Сторона 1 перераховує на рахунок стороні 2 кошти в сумі 52725,16 грн з наступним записом у графі «Призначення платежу» : за теплопостачання за вересень 2014р.П-30501,69 грн, С-22223,47 грн. Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 №20». Сторона 2 перераховує на рахунок стороні 3 кошти в сумі 52725,16 грн з наступним записом у графі «Призначення платежу»: «за теплопостачання вересень 2014р.П-30501,69., С22223,47 грн. Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 №20». Сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 52725,16 грн в т.ч. ПДВ-8787,53 грн за природний газ 2014р. згідно договору від 28.11.2013 №1716/14-ТЕ-39 з наступним записом в графі «Призначення платежу»: «Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природний газ 2014., договір від 28.11.2013 №1716/14-ТЕ-39. Сторона остання перераховує кошти в сумі 52725,16 грн до загального фонду Державного бюджету України у вигляді податків.

На аналогічних умовах між тими ж сторонами було укладено

- Спільне протокольне рішення №2114 від 12.11.2014 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 24979,79 грн за жовтень 2014 року,

- Спільне протокольне рішення №2340 від 12.12.2014 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму449960,23 грн за листопад 2014 року,

- Спільне протокольне рішення №74 від 20.01.2015 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 982723,43 грн за грудень 2014 року,

- Спільне протокольне рішення №430 від 20.02.2015 про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 на суму 1036798,57, з яких за договором №1716/14-ТЕ-39 за природний газ 2014 року на суму 524860,93 грн.

Пунктом 5.3 спільних протокольних рішень визначено, що це спільне протокольне рішення є дійсним лише у разі проведення відповідного фінансування.

На виконання спільного протокольного рішення №2026 в рахунок погашення заборгованості за Договором №1716/14-ТЕ-39 відповідачем перераховано позивачу 52725,16 грн, що підтверджується платіжним дорученням №12 від 22 жовтня 2014 року.

На виконання спільного протокольного рішення №2114 від 12.11.2014 в рахунок погашення заборгованості за Договором №1716/14-ТЕ-39 позивачу перераховано 24979,79 грн, що підтверджується платіжним дорученням №13 від 19 листопада 2014 року.

На виконання спільного протокольного рішення №2340 від 12.12.2014 в рахунок погашення заборгованості за Договором №1716/14-ТЕ-39 позивачу перераховано 449960,23 грн, що підтверджується платіжним дорученням №14 від 17 грудня 2014 року.

На виконання спільного протокольного рішення №74 від 20.01.2015 в рахунок погашення заборгованості за Договором №1716/14-ТЕ-39 позивачу перераховано 982723,43 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1 від 29 січня 2015 року.

На виконання спільного протокольного рішення №430 від 20.02.2015 в рахунок погашення заборгованості за Договором №1716/14-ТЕ-39 позивачу перераховано 524860,93 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2 від 25 березня 2015 року.

Із змісту спільних протокольних рішень вбачається, що останніми передбачалось надання державою коштів на погашення заборгованості за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню послуг, при цьому змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору №1716/14-ТЕ-39.

Таким чином, спільні протокольні рішення є підтвердженням того, що відповідні розрахунки здійснювались в межах договору на купівлю-продаж природного газу та є процедурою погашення зобов'язань відповідача по оплаті за природний газ у визначеному місяці в розмірі отриманих по спільному протокольному рішенню сум пільг та субсидій населенню.

Відтак, сторонами по договору №1716/14-ТЕ-39 за їх взаємною згодою і домовленістю було змінено порядок проведення остаточного розрахунку з метою надання населенню права на отримання пільг з оплати послуг за постачання газу, та були підпорядковані вимогам спільних протокольних рішень і спеціальних нормативно-правових актів.

Оскільки, спільними протокольними рішеннями сторонами узгоджено грошову суму та порядок проведення розрахунків шляхом перерахування субвенцій з державного бюджету на надання субсидій населенню, а перерахування субвенцій залежить від держави, за умов виконання спільного протокольного рішення відсутні підстави для застосування положень ч.2 ст.625 Цивільного Кодексу України та п.7.2 договору №1716/14-ТЕ-39 щодо грошових сум, сплачених за спільними протокольними рішеннями.

Отже, відповідач на виконання спільних протокольних рішень, розрахувався за поставлений природний газ, не прострочив виконання грошового зобов'язання, що свідчить про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих позивачем сум пені, інфляційних та річних на суми сплачені за спільними протокольними рішеннями.

Скасовуючи рішення господарського суду Чернігівської області від 24.12.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 року по даній справі, Вищий господарський суд України в постанові від 05.07.2016 року вказав на можливість нарахування пені, інфляційних та 3%річних на суму, яка була сплачена підприємством (відповідачем) за рахунок власних коштів з порушенням строків оплати, які визначені умовами договору №1716/14-ТЕ-39.

Аналогічної думки дійшов Вищий господарський суд України в постанові від 07.12.2016 по справі №914/4015/15.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем за рахунок власних коштів з порушенням строків оплати, які визначені договором №1716/14-ТЕ-39, сплачено заборгованість в сумі 3628282,37 грн в період з 07.11.2014 по 12.02.2015, що підтверджується виписками банку, розрахунком позивача та не заперечується сторонами.

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання. Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки дія договорів №620/30 від 06 жовтня 2014 року та №1545/30 від 19 грудня 2014 року про організацію взаєморозрахунків та спільних протокольних рішень не поширюється на заборгованість в сумі 3628282,37 грн, яка була сплачена підприємством за рахунок власних коштів, штрафні санкції, інфляційні та 3 % річних за порушення грошового зобовязання можуть бути нараховані тільки за прострочку сплати цієї заборгованості.

Таким чином, пеня за період прострочки грошового зобовязання з 15.05.2014 по 14.11.2014, по сплаті боргу 71054,96 грн (з врахуванням оплат) за квітень 2014 становить 8174,64 грн; пеня за період прострочки грошового зобовязання з 15.06.2014 по 24.11.2014, по сплаті боргу 233811,35 грн (з врахуванням оплат) за травень 2014 становить 24272,40грн, пеня за період прострочки грошового зобовязання з 15.07.2014 по 12.12.2014, по сплаті боргу 166417,64 грн (з врахуванням оплат) за червень 2014 становить 16306,01 грн, пеня за період прострочки грошового зобовязання з15.08.2014 по 17.12.2014, по сплаті боргу 174029,34 грн (з врахуванням оплат) за липень 2014 становить 15249,92 грн, пеня за період прострочки грошового зобовязання з 15.09.2014 по 18.12.2014, по сплаті боргу 158643,63 грн (з врахуванням оплат) за серпень 2014 становить 10733,57 грн, пеня за період прострочки грошового зобовязання з 15.10.2014 по 19.12.2014, по сплаті боргу 41355,26 грн (з врахуванням оплат) за вересень 2014 становить 1978,04 грн, пеня за період прострочки грошового зобовязання з 15.11.2014 по 24.12.2014, по сплаті боргу 570783,46 грн (з врахуванням оплат) за жовтень 2014 становить 16683,82 грн, пеня за період прострочки грошового зобовязання з15.12.2014 по 20.01.2015, по сплаті боргу 1277718,99 грн (з врахуванням оплат) за листопад 2014 становить 29695,41 грн, пеня за період прострочки грошового зобовязання з 15.01.2015 по 12.02.2015, по сплаті боргу 934467,74 грн (з врахуванням оплат) за грудень 2014 становить 9186,19 грн, а всього 132280,00 грн.

Відповідно до ст.. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналогічних підстав сума відсотків річних, складає: 1068,50 грн за період прострочки оплати боргу за квітень 2014 року з 15.05.2014 по 14.11.2014, на суму 71054,96 грн з врахуванням оплат, 3043,31 грн за період прострочки оплати боргу за травень 2014 року з 15.06.2014 по 24.11.2014 на суму 233811,35 грн (з врахуванням оплат), 1930,26 грн за період прострочки оплати боргу за червень 2014 року з 15.07.2014 по 12.12.2014 на суму 166417,64 грн (з врахуванням оплат), 1771,85 грн за період прострочки оплати боргу за липень 2014 року з 15.08.2014 по 17.12.2014 на суму 174029,34 грн (з врахуванням оплат), 1232,46 грн за період прострочки оплати боргу за серпень 2014 року з 15.09.2014 по 18.12.2014 на суму 158643,63 грн (з врахуванням оплат), 222,49 грн за період прострочки оплати боргу за вересень 2014 року з 15.10.2014 по 19.12.2014 на суму 41355,26 грн (з врахуванням оплат), 1787,54 грн за період прострочки оплати боргу за жовтень 2014 року з 15.11.2014 по 24.12.2014 на суму 570783,46 грн (з врахуванням оплат), 3181,62 грн за період прострочки оплати боргу за листопад 2014 року з 15.12.2014 по 20.01.2015 на суму 1277718,99 грн (з врахуванням оплат), 954,50 грн за період прострочки оплати боргу за грудень 2014 з 15.01.2015 по 12.02.2015 на суму 934467,74 грн (з врахуванням оплат). Всього 15192,53 грн.

Та інфляційні втрати складають 9891,32 грн за зобовязаннями квітня 2014 року, 22796,96 грн за зобовязаннями травня 2014 року, 14417,62 грн за зобовязаннями червня 2014 року, 19974,24 грн за зобовязаннями липня 2014 року, 16804,76 грн зобовязаннями серпня 2014 року, 3091,71 грн за зобовязаннями вересня 2014 року, 28293,74 грн за зобовязаннями жовтня 2014 року, 8147,85 грн за зобовязаннями листопада 2014 року, 28968,50 грн за зобовязаннями грудня 2014 року. Всього 152386,70 грн.

При розрахунку пені, інфляційних та 3% річних судом враховані оплати, проведені за договорами №620/30 та 1545/30 та спільними протокольними рішеннями відповідно до їх цільових призначень, визначених у вказаних договорах та спільних протокольних рішеннях.

З огляду на вищевикладене в решті позовних вимог має бути відмовлено, оскільки 728594,36 грн пені, 1322281,43 грн інфляційних та 121814,64 грн річних нараховані безпідставно та необгрунтовано на суму боргу, врегульовану договорами та спільними протокольними рішеннями.

Верховною Радою України 03.11.2016 прийнято Закон України №1730-УIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії», який набрав чинності 30.11.2016.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії» дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 статті 7 цього Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що основна заборгованість за поставлений природний газ за договором № 1716/14-ТЕ-39 була погашена відповідачем в 2014 - 2015 роках, тобто до набрання чинності цим законом.

Судом встановлено, що станом на час звернення позивача до суду, у нього були достатні підстави для здійснення відповідних нарахувань інфляційних втрат в сумі 152386,70 грн, річних в сумі 15192,53 грн та пені в сумі 132280,00 грн, за час вчиненого відповідачем прострочення сплати суми основної заборгованості за договором.

Але, набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» призвело до скасування правової підстави для проведення нарахування та до необхідності списання нарахованих 132280,00 грн пені, 15192,53 грн річних та 152386,70 грн інфляційних.

Наведене дає суду підстави дійти висновку, що на день винесення рішення, спору між позивачем та відповідачем щодо вимог про стягнення штрафних санкцій, інфляційних та річних за несвоєчасну оплату відповідачем боргу, сплаченого за рахунок власних коштів, фактично не існує, адже його врегульовано зазначеним Законом у спосіб припинення права на їх нарахування чи у спосіб проведення їх списання.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У зв'язку з тим, що між сторонами для судового розгляду предмет спору відсутній, провадження у справі в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 152386,70 грн, річних в сумі 15192,53 грн та пені в сумі 132280,00 грн підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати по сплаті судового збору в частині незадоволених позовних вимог покладаються на позивача згідно ст.. 49 Господарського процесуального кодексу України

У відповідності до ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом.

Враховуючи вищевикладене, судовий збір, в частині припинення провадження у справі може бути повернутий позивачу з державного бюджету за його письмовим клопотанням. Таке клопотання позивачем не заявлено.

Керуючись ст.. 49, п. 1-1 ст. 80, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення 132280,00 грн пені, 152386,70 грн інфляційних та 15192,53 грн річних.

2. В решті вимог в позові відмовити.

Повне рішення складено 26.12.2016

Суддя Н.О. Скорик