ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.12.2016 Справа № 904/9762/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат "ЮВІЛЕЙНИЙ", смт.Слобожанське, Дніпровський район, Дніпропетровська область

до товариства з обмеженою відповідальністю "РАНТЬЄ", м.Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Інвеста", с.Новоолександрівка, Дніпровський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором №626т2 від 20.12.2013 поставки

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1 - довіреність № 51/15 від 22.09.15р.;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

25.10.2016 товариство з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат "Ювілейний", смт.Ювілейне, Дніпровський район, Дніпропетровська область (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Рантье", м.Київ (далі по тексту - відповідач-1) та до товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Інвеста", с.Новоолександрівка, Дніпровський район, Дніпропетровська область в якій просить суд:

- солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 стягнути 500,00грн.;

- з відповідача-1 стягнути 379299,83грн.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані невчасним виконанням з боку відповідача-1 взятого на себе зобов'язання з повернення суми відсотків, сплата яких обумовлена пунктом 4.4 договору №626Т2 від 20.12.2013.

Вимоги до відповідача-2, як до поручителя за виконання відповідачем-1 взятих на себе зобов'язань, обґрунтовані на підставі договору поручительства від 20.06.2016.

За результатами розгляду позовної заяви від 25.10.2016 за вих.№267 ухвалою суду від 26.10.2016 порушено провадження по справі та призначено слухання на 08.11.2016.

Суд розгляд справи відкладав з 08.11.2016 на 06.12.2016, у зв'язку з нез'явлення в засідання представника відповідача-2, неподання витребуваних доказів, необхідність витребування нових доказів.

Суд розгляд справи відкладав з 06.12.2016 на 22.12.2016, у зв'язку з нез'явлення в засідання представників сторін, неподання витребуваних доказів, необхідність витребування нових доказів.

Представник позивача через канцелярію суду звернувся до суду з заявою про продовження строку розгляду справи.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 20.12.2016 з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 14.12.2016 та явкою представника в судове засідання.

Відповідач-1 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 15.12.2016 з відміткою представника відповідача-1 про отримання ухвали суду 12.12.2016.

Відповідач-2 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується реєстром поштових відправлень суду.

21.12.2016 через канцелярію суду отримано заяву позивача за вих.№б/н від б/д про зменшення розміру позовних вимог в якій останній просить суд:

- солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 стягнути 500,00грн.;

- з відповідача-1 стягнути 346567,49грн.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача-1.

За результатами огляду заяви позивача за вих.№б/н від б/д про зменшення розміру позовних вимог господарський суд прийняв її до розгляду.

В судовому засіданні, яке відбулося 22.12.2016 стороні, яка бере участь у розгляді справи, роз'яснено її процесуальні права та обов'язки, в тому числі заявляти відводи. Відводи не заявлені.

Представник відповідача-2 подав заяву про розгляд справи без участі представника.

Інших усних та письмових заяв і клопотань не заявлено.

Господарський суд продовжив розгляд справи по суті.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні в повному обсязі.

Повноважний представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився, відзив на позов надав, інших документів не представив, причини неявки у судове засідання не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Повноважний представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, просить суд розглянути справу без участі представника, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Суд заслухав пояснення представника позивача щодо предмету позову.

В судовому засіданні дослідженні надані сторонами та наявні в матеріалах справи докази.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

На думку суду неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

Судом враховано. В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997р. №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

В силу вимог статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 22.12.2016 в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2013р. товариством з обмеженою відповідальністю м'ясокомбінат "Ювілейний" (далі по тексту - позивач, покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Рантье" (далі по тексту - відповідач-1, постачальник) укладено договір №626Т2 поставки (далі по тексту - договір), відповідно до пункту 1.1 умов якого постачальник зобов'язується на умовах даного договору виробляти та передавати у власність покупця сільськогосподарську продукцію - живих свиней трьохпородного гібриду YxixD Датський йоркшир, ландрас, дюрок (далі по тексту - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його з урахуванням убійної маси туш. Порядок визначення убійної маси туш вказаний у Додатку №1 до даного договору. Маса технічних відходів, субпродуктів та інших продуктів убоя, крім туши, при розрахунку оплати за поставлений товар не враховується.

Пунктом 4.1 договору визначено, що сторони узгодили, що покупець до початку поставок товару за даним договором здійснює на користь постачальника передплату у наступних розмірах та строки (з урахуванням вказаних дат):

- до 15 січня 2014 року - у сумі 5000000,00грн.;

- до 29 січня 2014 року - у сумі 5000000,00грн.

В подальшому покупець протягом 3 (трьох) банківських днів з дати узгодження уповноваженими представниками сторін заявки постачальника на передплату, яка є невід'ємною частиною даного договору, перераховує на розрахунковий рахунок постачальника суму передплати в узгодженому сторонами розмірі. Сторони також узгодили, що незважаючи на інші положення договору та/або законодавства України, в період дії даного договору постачальник не має права вимагати від покупця передплати в загальній сумі 1000000,00грн.

Пунктом 4.2 договору визначено, що після здійснення поставки кожної партії товару її вартість, визначена згідно пункту 4.3 даного договору, вираховується постачальником із суми отриманої згідно пункту 4.1 передплати.

Пунктом 4.3 договору визначено, що вартість партії поставленого товару визначається згідно додатку №2.

У випадку наявності невирішених протягом 3 (трьох) календарних днів з дати початку переговорів розбіжностей між сторонами відносно вартості партії товару, постачальник зобов'язаний протягом 7 (семи) календарних днів з дати початку переговорів повернути покупцю всю суму наявної у нього передплати зі сплатою процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі встановленому пунктом 4.4 даного договору.

Пунктом 4.4 договору сторони узгодили, що за користування передплатою постачальник зобов'язується оплатити (компенсувати) покупцю суму процентів, яка нараховується на загальну суму отриману постачальником передплати згідно даного договору по средньоврахованій процентній ставці (за відповідний період нарахування процентів згідно даного договору) по банківському кредиту, отриманому покупцем в акціонерному товаристві "ОТП Банк" на підставі кредитного договору №CR 13-339/28-2 від 14 серпня 2013 року.

Проценти нараховуються на загальну суму фактичної суми отриманої постачальником передплати. День нарахування процентів - 23 (двадцять третій) календарний день місяця користування передплатою. Нараховані проценти підлягають сплаті покупцю щомісячно в строк до 28 (двадцять восьмого) календарного дня місяця користування передплатою на підставі рахунку, направленого покупцем постачальнику.

Для початку нарахування процентів застосовується фактична кількість днів у місяці та фактична кількість днів у році.

Сплата процентів можлива шляхом надання постачальником покупцю знижки на вартість товару поставленого за даними договором.

Даний договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до моменту повного виконання сторонами зобов'язань за ним (пункт 9.1 договору).

На виконання умов укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору позивач платіжним дорученням №615 від 15.01.2014 та платіжним дорученням №1060 від 29.01.2014 перерахував на користь відповідача-1 по 5000000,00грн.

02.06.2014р. між постачальником та покупцем укладено додаткову угоду №1 в якій сторони зокрема визначили, що постачальник повертає передплату на розрахунковий рахунок покупця у розмірі 2000000,00грн. згідно графіку:

- 26 календарний тиждень 2014 року - 670 тис. грн.;

- 27 календарний тиждень 2014 року - 670 тис. грн.;

- 28 календарний тиждень 2014 року - 660 тис. грн.

Протягом дії договору відповідач-1 частково належним чином виконував зобов'язання по сплаті компенсації.

Належне виконання зазначеного обов'язку з боку відповідача-1 відбувалось за період з грудня 2013 року по грудень 2014 року, що підтверджується платіжними дорученнями:

- №45336 від 28.01.2014р.;

- №45783 від 05.03.2014р.;

- №49412 від 23.07.2014р.;

- №50182 від 08.08.2014р.;

- №52083 від 03.10.2014р.;

- №52764 від 30.10.2014р.;

- №52823 від 03.11.2014р.;

- №52827 від 04.11.2014р.;

- №52828 від 04.11.2014р.;

- №52867 від 05.11.2014р.;

- №52903 від 06.11.2014р.;

- №52904 від 06.11.2014р.;

- №53623 від 02.12.2014р.;

- №53706 від 04.12.2014р.;

- №53714 від 05.12.2014р.;

- №53715 від 05.12.2014р.

В період з 24.11.2014 по 23.12.2014 (для зручності - грудень 2014 року) свої зобов'язання відповідач-1 виконував неналежним чином. Зокрема, перший платіж по компенсації ним було виконано лише 25.02.2016 і в подальшому такі платежі здійснювались зі значним порушенням встановлених у договорі поставки строків, що підтверджується платіжними дорученнями:

- №63385 від 25.02.2016р.;

- №63599 від 03.03.2016р.;

- №64354 від 01.04.2016р.;

- №65204 від 05.05.2016р.;

- №65998 від 31.05.2016р.;

- № 67289 від 08.07.2016р.;

- №67392 від 15.07.2016р.;

- №67989 від 03.08.2016р.;

- №68654 від 19.08.2016р.;

- №68073 від 22.08.2016р.;

- №69096 від 02.09.2016р.;

- №69595 від 16.09.2016р.;

- №70433 від 11.10.2016р.

Таким чином, як зазначає позивач, зобов'язання з компенсації понесених фінансових затрат відповідач-1 виконав неналежним чином та з суттєвими порушеннями строків, що і стало причиною звернення до господарського суду з даною позовною заявою про стягнення 61623,25грн. трьох відсотків річних та 318176,58грн. інфляційних втрат.

З відповідача-1 позивач просить суд стягнути 379299,83грн.

В свою чергу, відповідач-1 доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач-1 скористався наданим йому правом на судовий захист, надав відзив на позов та зазначив, що повернення нібито авансового платежу не є грошовим зобов'язанням постачальника.

Грошові кошти, які були авансовим платежем за укладеним між сторонами договором виконували роль товару та виступали гарантією за зобов'язання з поставки позивачу товару відповідачем. Позивач у правовідносинах, які випливають з укладеного між сторонами договору був кредитором, а не боржником.

Таким чином, зобов'язання з повернення авансового платежу не є грошовим зобов'язанням, в яких грошові знаки використовуються не як засіб погашення грошового боргу, а виконують роль товару.

Відповідач стверджує, що всі зобов'язання останнього з укладеним між сторонами договором позивачем виконані, в тому числі сплачені всі відсотки за вказаним позивачем у позовній заяві кредитним договором.

Відповідач вказав, що ним надано коректуючи розрахунки до наданого позивачем розрахунку позовних вимог.

З відповідача-1 та відповідача-2 позивач просить суд солідарно стягнути 500,00грн.;

Вимоги до відповідача-2 обґрунтовані на підставі договору поруки від 20.06.2016 (далі по тексту - договір поруки), який укладено між позивачем та відповідачем-2.

Пунктом 1.1 договору поруки визначено, що відповідач-2 поручається перед кредитором за виконання відповідачем-1 його зобов'язань перед кредитором в розмірі не більше 500,00грн., що виникли на підставі укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору, що обумовлює основне зобов'язання, а саме договору поставки №626Т2 від 20.12.2013 з усіма додатковими угодами до нього, як укладеними на теперішній час, так і тими, що можуть бути укладені в майбутньому.

Відповідач-2 частково відповідає перед кредитором за порушення відповідачем-1 зобов'язання щодо повернення сум передплати та виплати інших належних кредитору сум, в тому числі компенсації суми відсотків.

Відповідно до умов основного договору відповідач-1 зобов'язаний у передбачений основним договором строк компенсувати кредитору суму відсотків, що нараховуються у передбаченому основним договором порядку.

Пунктом 1.3 договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором в межах суми, передбаченої в пункті 1.1 цього договору, включаючи виконання грошових зобов'язань боржника на умовах та в строки передбачені в основному договорі, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору та законодавством України.

Відповідач-2 ознайомлений та погоджується з умовами основного договору стосовно:

- розміру зобов'язань, що забезпечується порукою відповідно до цього договору, розуміючи при цьому можливість зміни розміру зобов'язань у випадку, передбачених умовами основного договору;

- положень/умов основного договору, за якими передбачається можливість автоматичної пролонгації строку дії основного договору.

Пунктом 1.4 договору поруки визначено, що відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Пунктом 1.6 договору поруки визначено, що в будь-якому випадку ліміт відповідальності відповідача-2 за договором обмежується сумою 500,00грн.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами (пункт 3.1 договору).

Порука припиняється із припиненням всіх зобов'язань відповідача-1 за основним договором, що забезпечується такою порукою (пункт 3.2 договору).

Строк дії поруки за цим договором встановлюється тривалістю 5 (п'ять) років (пункт 3.3 договору).

В свою чергу, відповідач-2 доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач-2 через канцелярію суду 05.12.2016 надав заяву про визнання позовних вимог.

Згідно з частиною другою статті 43 та статтею 33 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (стаття 32 цього Кодексу).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами процесуального законодавства, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України визначено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, суд забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача 500,00грн. та стягнення з відповідача-1 суми 346567,49грн., слід визнати необґрунтованими, документально недоведеними, такими, що суперечать чинному законодавству України, а отже є такими, що задоволенню не підлягають.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Проаналізувавши положення пунктів 4.3, 4.4 договору поставки №626Т2 від 20.12.2013 господарський суд констатує, що сторони за користування отриманої відповідачем-1 від позивача передплати визначили сплату процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі встановленому пунктом 4.4 даного договору.

Проценти, зазначені у статті 536 Цивільного кодексу України, - це плата за користування чужими коштами.

Пунктом 4.4 договору сторони узгодили, що за користування передплатою постачальник зобов'язується оплатити (компенсувати) покупцю суму процентів, яка нараховується на загальну суму отриману постачальником передплати згідно даного договору по средньоврахованій процентній ставці (за відповідний період нарахування процентів згідно даного договору) по банківському кредиту, отриманому покупцем в акціонерному товаристві "ОТП Банк" на підставі кредитного договору №CR 13-339/28-2 від 14 серпня 2013 року.

Проаналізувавши положення пункту 4.4 укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору поставки №626Т2 від 20.12.2013 господарський суд визнав розмір процентів за користування чужими грошовими коштами невизначеним.

Позивач фактично на невизначений розмір процентів за користування чужими грошовими коштами просить суд нарахувати три відсотки річних та інфляційні втрати.

Положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання.

Пунктом 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 за №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

За своєю природою проценти за користування чужими грошовими коштами не являються грошовим зобов'язанням, а є платою за користування чужими коштами, отже підстави для застосування статті 625 Цивільного кодексу України відсутні.

При прийнятті рішення господарський суд врахував позицію відповідача-1.

Визнання відповідачем-2 позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, господарський суд визнав такими, що порушують права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 5206,01грн. покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

26.12.2016

Суддя ОСОБА_2