РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016Справа №910/18034/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк";

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС";

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа 1);

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

ОСОБА_3 (третя особа 2);

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович (третя особа 3);

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіті-Стейт" (третя особа 4);

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Суддя О. В. Мандриченко

Представники:

Від позивача: не з'явилися;

Від відповідача: не з'явилися;

Від третьої особи 1:не з'явилися;

Від третьої особи 2:не з'явилися;

Від третьої особи 3:не з'явилися;

Від третьої особи 4:Самборська Г. М., представник, довіреність № б/н від 01.07.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О. до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 року порушено провадження у справі № 910/18034/16, розгляд справи призначено на 27.10.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2016 року до участі у справі № 910/18034/16 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (третя особа 1), ОСОБА_3 (третя особа 2) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича (третя особа 3), слухання справи відкладено до 08.11.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2016 року до участі у справі № 910/18034/16 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіті-Стейт", слухання справи відкладено до 22.11.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 року слухання справи відкладено до 06.12.2016 року, строк вирішення спору продовжено на 15 днів.

Судове засідання призначене на 06.12.2016 року не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Мандриченка О. В. на лікарняному. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2016 року призначено слухання справи на 20.12.2016 року.

Позивач та відповідач були належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи, однак своїх повноважних представників у судове засідання 20.12.2016 р. сторони не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Представники третіх осіб 1-3 у судове засідання 20.12.2016 р. також не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Представник третьої особи 4 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та безпідставними, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. Згідно статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

З огляду на неявку представника позивача та відповідача в судове засідання, господарський суд враховує, що за змістом ст. 22 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

За приписами ст. 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, керуючись принципами розумності строків судового провадження, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представника позивача та відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

26 травня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК АУРУМ ФІНАНС» було укладено та нотаріально посвідчено, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. за реєстровим № 6264 договір про відступлення прав вимоги (надалі - договір відступлення), згідно якого ПАТ «УПБ» відступило (передало) ТОВ «ФК АУРУМ ФІНАНС» належні ПАТ «УПБ» майнові права, а саме: за кредитним договором № 1019 від 25.10.2012 р. (надалі - кредитний договір), укладеним між ОСОБА_3 (далі - позичальник.) та ПАТ« УПБ»; за договором поруки № 1019-1 від 25.10.2012 р.; за договором застави майнових прав на грошові кошти № 1019-2 від 25.10.2012 р.; за іпотечним договором, укладеним між ПАТ «УПБ», ОСОБА_3 та нотаріально посвідченого 25.10.2012 р., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сингаївською С.О. за реєстровим № 8668 (надалі - Іпотечний договір), предметом якого є квартира №111 загальною площею 58,2 кем., житловою площею 16,6 кв.м., що складається з однієї жилої кімнати та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Квартира належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Сигнаївською С.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25.10.2012 р., за реєстровим № 8663 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 25.10.2012 р. за реєстраційним номером правочину 5274058.

Відповідно до п. 3 договору відступлення, станом на 25.05.2015 р. заборгованість за кредитним договором, становить 57 642,14 грн.

Згідно з п. 5 договору відступлення, за відступлені права вимоги за кредитними договорами новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 57 642,14 грн. без податку на додану вартість (далі - ціна продажу), які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2-х банківських днів з дня укладення цього договору. Ціна продажу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора.

Відповідно до пунктів 6 та 8 договору про відступлення права вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі. Первісний кредитор зобов'язаний при підписанні акту приймання-передачі права вимоги, передати новому кредиторові за цим актом оригінали документів, зазначених у п. 4 даного договору, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором.

В матеріалах справи наявний витяг акту приймання-передачі від 27.05.2015, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв права вимоги за зобов'язаннями боржника - ОСОБА_3 (кредитний договір № 1019 від 25.10.2012, іпотечний договір від 25.10.2012, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сингаївською С.О. за реєстровим № 8668, договір поруки № 1019-1 від 25.10.2012 р., договір застави майнових прав на грошові кошти № 1019-2 від 25.10.2012 р.). В Акті зазначено, що сторони підтверджують, що розрахунки за вищевказаним договором проведені в повному обсязі і сторони не мають претензій одна до одної.

Постановою Правління Національного банку України № 348 від 28.05.2015 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних" Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Український професійний банк". Даним рішенням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було призначено Пантіну Л.О.

Постановою Правління Національного банку України № 562 від 28.08.2015 відкликано банківську ліцензію ПАТ "Український професійний банк" та прийнято рішення про ліквідацію Банку .

На виконання вказаної постанови Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте відповідне рішення № 158 від 28.08.2015 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" .

Даним рішенням Фонду було припинено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Український професійний банк" і розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Український професійний банк" з 31.08.2015 по 30.08.2016. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Український професійний банк" призначено Пантіну Л.О.

Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків регулюється Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який набув чинності 22.09.2012.

Так, статтею 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначені повноваження уповноваженої особи Фонду.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (в редакції чинній на дату введення тимчасової адміністрації у ПАТ"УПБ").

Уповноваженою особою, згідно наказу № 26/ТА від 29.05.2015 було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ"УПБ".

За результатами роботи комісії з перевірки виявлено, що при укладанні Договору відступлення було допущено ряд порушень законодавства України та обмежень, встановлених Національним банком України, які полягають в наступному:

- договір про відступлення прав вимоги укладено з порушенням вимог постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, яка забороняє Банку передавати третім особам майно та активи;

- прийнявши виконання (платежі) за договором відступлення від кредитора з його поточного рахунку в Банку, Банком було порушено вимоги постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у Національному банку України;

- умови договору відступлення, укладеного між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс", прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором Банку, майнових прав за кредитним договором та договором забезпечення, отже надають кредитору - ТОВ "ФК Аурум Фінанс" переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що зазначено у п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як ознака нікчемності правочину.

Відтак, було прийнято рішення про затвердження результатів перевірки, якою виявлено договір про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. за реєстровим № 6264, а також доручено здійснити дії щодо направлення повідомлення про нікчемність правочинів згідно зі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ТОВ "ФК Аурум Фінанс", всім позичальникам, поручителям, заставодавцям, іптекодавцям; в разі необхідності розпочати претензійно-позовну роботу щодо застосування наслідків нікчемності правочину; в разі необхідності розпочати роботу щодо поновлення/накладання нового обтяження та заборони відчуження всього забезпечення за вищевказаними кредитними договорами, майнові права за якими були відступлені на умовах нікчемності правочинів.

Повідомлення за вих. № 01-10/3277 від 03.08.2015 про нікчемність вказаного договору про відступлення з вимогою про повернення всіх отриманих за цим договором документів було відправлено відповідачу 04.08.2015 та отримано останнім 13.08.2015, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Спір виник внаслідок того, що відповідач вимог повідомлення не виконав, у зв'язку з чим позивач вимагає застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній станом на момент прийняття рішення про введення тимчасової адміністрації банку) протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У повідомленні № 01-10/3277 від 03.08.2015 про нікчемність договору про відступлення Банк послався на п. 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону, та зазначив, що правочин є нікчемним з тієї підстави, що Банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

В позовній заяві та письмових поясненнях позивач також зазначає, що спірний договір було укладено з порушенням вимог постанови Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ, яка забороняє Банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи та відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитись через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України, крім того, позивач також посилається на пункти 1 та 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Частиною 1 ст. 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Підпунктом 2.5.2 п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 визначено, що за змістом частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи положення ст.ст. 207, 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин є таким, якщо його недійсність встановлена законом, і останній є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Суд вважає, що порушення постанови правління Національному банку України № 293/БТ від 30.04.2015, на яку посилається позивач, не є підставою нікчемності правочину в розумінні ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст. 215 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі порушення банками банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного.

Пунктом 12.3 Розділу 12 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 346 від 17.08.2012 (далі - Положення № 346) встановлено, що рішення Правління Національного банку про віднесення банку до категорії проблемних містить, зокрема: строк, протягом якого проблемний банк зобов'язаний привести свою діяльність у відповідність до вимог законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, але не більше 180 днів; обмеження у діяльності банку; порядок та строки повідомлення проблемним банком про стан виконання заходів щодо фінансового оздоровлення банку, а також приведення банком своєї діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства.

Нормами ч. 6 ст. 67 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та п. 5.1. глави 5 розділу 1 Положення № 346 передбачено право Національного банку України запровадити особливий режим контролю за діяльністю банку та призначити куратора в разі потреби в посиленні контролю за діяльністю банку з метою уникнення можливості невиконання ним своїх зобов'язань перед клієнтами та кредиторами.

Постановою Правління Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 "Про віднесення ПАТ "Український професійний банк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" були встановлені обмеження у діяльності ПАТ "Український професійний банк" як юридичної особи, що входить до банківської системи України, банку було заборонено передавати в забезпечення вкладникам, іншим кредиторам майно та активи банку без погодження з Національним банком України, був призначений куратор банку з числа працівників Національного банку, банку заборонено використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки, всі розрахунки мали бути здійснені виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Отже, постановою Правління Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 встановлені обмеження у діяльності ПАТ "Український професійний банк" як юридичної особи, що входить до банківської системи України.

Суд зазначає, що вказана постанова Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 не є нормативно-правовим актом, оскільки не зареєстрована в Міністерстві юстиції України, містить гриф "банківська таємниця", а, отже, є актом індивідуальної дії, чинність якого може бути направлена індивідуально тільки на позивача.

Наслідком порушення акту індивідуальної дії може бути лише застосування Національним банком України до Банку заходів впливу за порушення банківського законодавства відповідно до ст. 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та постанови Правління Національного банку України № 346 від 17.08.2012 "Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу", а не визнання недійсним правочину, на виконання якого здійснювалося перерахування грошових коштів.

Невідповідність укладеного договору вимогам постанови Національного банку України не визначено як підставу нікчемності ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Договір про відступлення не відноситься до договорів, що забезпечують виконання зобов'язань, а отже, його укладення не могло порушити встановленого абз. 10 п. 3. постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015 обмеження щодо передачі в забезпечення майна та активів.

Суд погоджується з твердженнями відповідача, що заборона позивачу використовувати для розрахунків в національній валюті прямі кореспондентські рахунки та зобов'язання позивача здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок в НБУ (п. 5 та п. 6 постанови Національного банку України № 293/БТ від 30.04.2015) стосувались міжбанківських переказів і не поширюються на внутрішньобанківські операції позивача.

Дана позиція узгоджуються зі змістом норми ст. 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", згідно з якою у випадку віднесення Національним банком України банку до категорії проблемних, останньому забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

Відповідач не є банківською установою, тому не має правових підстав та можливості згідно закону відкривати кореспондентський рахунок в іншому банку, в тому числі в Національному банку України, а також здійснювати міжбанківські перекази. Грошові кошти за договором про відступлення були перераховані відповідачем позивачу саме з власного поточного рахунку, відкритого у позивача. Таким чином, розрахунки між юридичною особою-клієнтом (відповідачем) і Банком (позивачем) не є міжбанківськими переказами і не можуть (не повинні) здійснюватися через кореспондентський рахунок в іншому банку, в тому числі через кореспондентський рахунок позивача в Національному банку України.

Згідно зі ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514, ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом; первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Спірний договір відступлення права вимоги за кредитним договором відповідає вимогам статтям 512-519 Цивільного кодексу України.

Слід зазначити, що підстава нікчемності правочину, зазначена в п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не має місця у даному випадку, оскільки укладення договору 26.05.2015 не призвело до визнання банку неплатоспроможним, адже ще 30.04.2015 банк було віднесено до категорії проблемних.

Посилання позивача на те, що ним безоплатно відчужено право вимоги за кредитним договором у зв'язку з прийняттям на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента на вчинення відповідних майнових дій, судом відхиляється, оскільки договір про відступлення права вимоги від 26.05.2015 не є договором про безоплатне відчуження майнових прав. Крім того, суд звертає увагу, що платіжним дорученням № 60 від 27.05.2016 відповідачем було перераховано позивачу 57 642,14 грн., в графі платіжного доручення "призначення платежу" вказано "оплата за відступлення права вимоги за кредитними зобов'язаннями згідно договору відступлення права вимоги від 26.05.2015". Отже, позивач отримав кошти у розмірі 57 642,14 грн., що мало сприяти підвищенню рівня платоспроможності банку.

Щодо підстави нікчемності договору, передбаченої п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" то у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що інші кредитори банку, крім позивача, виявили бажання укласти договір про відступлення вимоги за кредитним договором № 1019 від 25.10.2012 і саме ТОВ "ФК Аурум Фінанс" було надано перевагу в укладенні спірного договору.

Відповідно до ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.07.2015 № 6-301цс15).

Таким чином, з урахуванням ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони були вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, доводи позивача щодо нікчемності договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, укладеного між ПАТ "УПБ" та ТОВ "ФК Аурум Фінанс", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. за реєстровим № 6264, у зв'язку з наявністю підстав, визначених п. п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а отже відсутні підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суддя -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко

Дата складання рішення 26.12.2016 р.