донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

27.12.2016 справа № 905/707/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за дов. № 01/44-848Д від 18.12.2015,
від відповідача:ОСОБА_5 за дов. № 070416-3/11п від 07.04.2016,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуДержавного підприємства "Енергоринок", м. Київ,
на ухвалу Господарського суду Донецької області
від28.11.2016
у справі№ 905/707/16 (суддя Кротінова О. В.)
за позовомДержавного підприємства "Енергоринок", м. Київ,
доПублічного акціонерного товариства "ДТЕК Донецькобленерго", м. Краматорськ Донецької області,
простягннення 2 051 387 583, 42 грн.

Державне підприємство «Енергоринок» (далі ДП «Енергоринок»), м. Київ, звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (далі ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго»), м. Краматорськ Донецької області, з позовом про стягнення основного боргу у розмірі 1 379 823 173, 07 грн., пені в сумі 383 703 448, 58 грн., штрафу в розмірі 1 350 039, 75 грн., 3 % річних у сумі 29 303 096, 30 грн. та інфляційних втрат у розмірі 257 207 825, 72 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 21.04.2016 у справі № 905/707/16, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.06.2016, позовні вимоги ДП «Енергоринок» задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 1 535 043 434, 33 грн., пеню в сумі 1 500 000, 00 грн., штраф у розмірі 1 350 039, 75 грн., 3 % річних у сумі 29 303 096, 30 грн. та інфляційні втрати у розмірі 132 538 250, 04 грн. У частині позовних вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 9 471 124, 83 грн. провадження припинено. В іншій частині позову відмовлено.

До канцелярії Господарського суду Донецької області 16.09.2016 надійшла заява ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», в якій відповідач просить розстрочити виконання рішення Господарського суду Донецької області від 21.04.2016 у справі № 905/707/16 на 2 роки зі сплатою з жовтня 2016 року по серпень 2018 року (23 місяці) по 200 000, 00 грн. щомісяця та у вересні 2018 року 1 484 797 052, 21 грн.

У подальшому, 28.11.2016, до канцелярії Господарського суду Донецької області надійшла «уточнена заява» про розстрочення виконання судового рішення, в якій ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» просить розстрочити виконання рішення Господарського суду Донецької області від 21.04.2016 у справі № 905/707/16 на 5 років зі сплатою: з січня 2017 року по грудень 2019 року по 200 000, 00 грн. щомісяця; з січня 2020 року по листопад 2021 року по 61 758 210, 51 грн. щомісяця та у грудні 2021 року 61 758 210, 48 грн.

Заява ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» розглядалась судом першої інстанції з урахуванням зазначених уточнень.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 28.11.2016 у справі № 905/707/16 заяву ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» задоволено частково та розстрочено виконання рішення Господарського суду Донецької області від 21.04.2016 на 2 роки зі сплатою з жовтня 2016 року по серпень 2018 року (23 місяці) по 200 000, 00 грн. щомісяця та у вересні 2018 року 1 484 797 052, 21 грн.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 28.11.2016 у справі № 905/707/16 та прийняти нову, якою у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду відмовити повністю. Заявник апеляційної скарги посилається на неправильне застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, а також неповне зясування фактичних обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт вважає, що при винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не врахував інтереси позивача та знецінення грошових коштів протягом строку розстрочення виконання рішення. Крім того, заявник апеляційної скарги вважає, що скрутний фінансовий стан боржника не є підставою для зміни способу виконання рішення.

Представник позивача у судовому засіданні висловився на підтримку доводів і заперечень, викладених в апеляційній скарзі, та додав, що фактично оскаржуваною ухвалою суд відстрочив виконання рішення, адже майже весь обсяг заборгованості, тобто більше 99 % боргу в розмірі 1 484 797 052, 21 грн., підлягає сплаті в останній місяць дворічного строку. Виходячи з викладеного, представник ДП «Енергоринок» просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує з підстав, викладених у відзиві на неї, та просить залишити ухвалу місцевого господарського суду без змін як законну та обґрунтовану.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що ухвала місцевого господарського суду підлягає зміні, виходячи з такого.

Статтею 115 ГПК України встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Винятком із загального порядку виконання рішень господарського суду є, зокрема, стаття 121 ГПК України, яка передбачає, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочка виконання рішення суду означає виконання його частинами, встановленими судом, з певним інтервалом у часі.

За змістом наведеної норми, відстрочення та розстрочення є правом, а не обовязком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до приписів статей 33, 43 ГПК України саме на відповідача покладено обовязок доведення існування відповідних підстав, а господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи зі змісту пункту 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012, підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

До обставин, що ускладнюють виконання судового рішення належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо. Такі висновки Конституційного Суду України містяться в мотивувальній частині рішення від 26.06.2013 у справі № 1-7/2013.

В обґрунтування заяви про розстрочення виконання судового рішення ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» посилається на те, що на території ліцензованої діяльності підприємства здійснюється антитерористична операція, у звязку з чим споживачі обмежені у можливості здійснювати платежі за електричну енергію. Станом на 01.11.2016 дебіторська заборгованість відповідача становить 1 183 567 тис. грн.

Крім того, кредиторська заборгованість ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», становить 5 864 634 тис. грн.

На підтвердження обставин, викладених у заяві про відстрочення виконання судового рішення відповідач надав, зокрема, належним чином засвідчені копії балансу (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2016 (т. 2, а. с. 219-220), звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за січеньвересень 2016 року (т. 2, а. с. 221-222), аудиторського висновку (звіт незалежного аудитора) від 15.03.2016 щодо фінансової звітності ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» станом на 31.12.2015 (т. 2, а. с. 123-130), балансу (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2015 (т. 2, а. с. 131-132), звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за січеньгрудень 2015 року (т. 2, а. с. 133-134), звіту про рух грошових коштів (за прямим методом) за 2015 рік (т. 2, а. с. 135-136), звіту про власний капітал за 2015 рік (т. 2, а. с. 137-138), а також постанов про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення грошових коштів на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» (т. 2, а. с. 200-214).

Також відповідач надав належним чином засвідчену копію сертифікату Торгово-промислової палати України від 17.07.2014 № 1926/05-4, яким підтверджено настання обставин непереборної сили у розумінні укладеного між сторонами Договору № 4863/01 від 19.08.2008, заборгованість за яким була предметом розгляду у цій справі (т. 2, а. с. 29).

Заперечуючи проти задоволення заяви ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про розстрочку виконання судового рішення, позивач зазначає, що ДП «Енергоринок» є обєктом, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави у сфері паливно-енергетичного комплексу. Через значний обсяг кредиторської заборгованості та розстрочення її погашення ДП «Енергоринок» не має можливості своєчасно здійснювати розрахунки з контрагентами.

На підтвердження викладених обставин ДП «Енергоринок» надало довідку, з якої вбачається, що обсяг кредиторської заборгованості позивача перед виробниками електричної енергії станом на 01.11.2016 складає 28 808 809 299, 29 грн. (т. 3, а. с. 7-12).

Колегія суддів зауважує, що посилання апелянта на тяжке фінансове становище ДП «Енергоринок» не є безумовною підставою для відмови у розстроченні виконання рішення, а вимагають встановлення відповідного балансу інтересів сторін при вирішенні питання щодо розстрочення виконання рішення. Водночас, за змістом статті 121 ГПК України, встановлення такого балансу не виключає розстрочення як таке.

При цьому інфляційні процеси є загальноекономічним явищем, тобто стосуються всіх учасників економічних відносин рівною мірою.

Також колегія суддів зауважує, що прийняття судового рішення про стягнення з боржника заборгованості не є підставою для припинення відповідного зобовязання і негативні наслідки у формі відповідальності за невиконання зобовязання, передбачені законом або договором, боржник несе до повного виконання рішення суду.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що виконання рішення Господарського суду Донецької області від 21.04.2016 у справі № 905/707/16 розстрочено на 2 роки зі сплатою по 200 000, 00 грн. щомісяця з листопада 2016 року по вересень 2018 року та у жовтні 2018 року 1 484 797 052, 21 грн., тобто протягом 23 місяців боржник зобовязаний сплатити ~0,00309 % заборгованості, а в останній місяць ~99,997 % боргу.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції фактично відстрочив виконання судового рішення до жовтня 2018 року.

Колегія суддів зауважує, що суд самостійно визначає поділ суми заборгованості на частини та інтервали їх сплати до повного виконання судового рішення із дотриманням принципів справедливості, розумності, доцільності, ефективності та балансу інтересів.

Господарський суд повинен враховувати не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але й такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невідємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобовязання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, визначений місцевим господарським судом спосіб виконання рішення суперечить меті такого розстрочення, оскільки не забезпечує поступового погашення заборгованості співмірними частинами, а також не відповідає принципам розумності, доцільності та ефективності.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наявними підстави для розстрочення виконання судового рішення, а тому, з урахуванням заперечень ДП «Енергоринок», заява ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» підлягає задоволенню частково: виконання рішення Господарського суду Донецької області від 21.04.2016 у справі № 905/707/16 підлягає розстроченню на 24 місяці зі сплатою по 62 058 210, 51 грн. щомісячно з січня 2017 року по листопад 2018 року та 62 058 210, 48 грн. у грудні 2018 року.

Таким чином, апеляційна скарга ДП «Енергоринок» задоволенню не підлягає, а ухвала Господарського суду Донецької області від 28.11.2016 у справі № 905/707/16 підлягає зміні з наведених вище підстав.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Енергоринок», м. Київ, на ухвалу Господарського суду Донецької області від 28.11.2016 у справі № 905/707/16 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 28.11.2016 у справі № 905/707/16 змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини ухвали Господарського суду Донецької області від 28.11.2016 у справі № 905/707/16 у такій редакції:

«Розстрочити виконання рішення Господарського суду Донецької області від 21.04.2016 у справі № 905/707/16 на 24 місяці зі сплатою по 62 058 210, 51 грн. щомісячно з січня 2017 року по листопад 2018 року та 62 058 210, 48 грн. у грудні 2018 року.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: Л.Ф. Чернота

ОСОБА_3