РІШЕННЯ

19 грудня 2016 року Справа № 913/1258/16

Провадження №6/913/1258/16

За позовом Заступника керівника Старобільської місцевої прокуратури, м.Старобільськ Луганської області, в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, м. Київ,

до 1-го відповідача Відділ освіти Біловодської районної державної адміністрації Луганської області, смт. Біловодськ Луганської області,

до 2-го відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м.Старобільськ Луганської області,

про визнання недійсною додаткової угоди та повернення незаконно сплачених коштів

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Жданова Е.А.

У засіданні брали участь:

від органу прокуратури - Полякова С.О., прокурор відділу прокуратури Харківської області, посвідчення №013758 від 06.12.2012;

від позивача - представник не прибув;

від 1-го відповідача- представник не прибув;

від 2-го відповідача- представник не прибув.

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи: заступник керівника Старобільської місцевої прокуратури звернувся до господарського суду Луганської області в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з наступними вимогами:

- визнати недійсною додаткову угоду №3 від 20.09.2016 до договору про закупівлю за державні кошти паливно - мастильних матеріалів №82 від 19.02.2016, укладеного між Відділом освіти Біловодської райдержадміністрації Луганської області та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3;

- зобов'язати фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 повернути на розрахунковий рахунок Відділу освіти Біловодської районної державної адміністрації Луганської області незаконно отримані кошти за платіжним дорученням №2444 від 28.09.2016 в сумі 7 335 грн. 00 коп.

Позивач правом на участь в судовому засіданні повноважного представника не скористався, витребувані судом документи не надав, але про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до положень ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Статтею 29 ГПК України унормовано, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі N 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Зміст поняття "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Статтею 7 Закону України «Про здійснення державних закупівель» визначено, що державне регулювання та контроль у сфері закупівель здійснюють Уповноважений орган та інші органи відповідно до їх компетенції.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого Указом Президента України від 31.05.2011 № 634/2011 (далі Положення) Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (Мінекономрозвитку України) визначено центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінекономрозвитку України є спеціально уповноваженим органом у сфері державних закупівель, метрології, з питань державно-приватного партнерства, оборонного замовлення.

Згідно з п. 3 вказаного Положення основними завданнями Мінекономрозвитку України, зокрема, є формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері державних закупівель, державного замовлення.

Відповідно до п. 4 Положення, Мінекономрозвитку України відповідно до покладених на нього завдань формує та реалізовує державну політику у сфері державних закупівель, зокрема, розробляє та затверджує відповідні нормативно-правові акти; здійснює проведення моніторингу та аналізу системи державних закупівель; надає роз'яснення щодо застосування законодавства у сфері державних закупівель; здійснює в установленому порядку погодження застосування процедури закупівлі в одного учасника; погоджує навчальні програми з підготовки спеціалістів у сфері закупівель та підвищення їх кваліфікації; забезпечує видання безоплатного державного офіційного друкованого видання з питань державних закупівель, безоплатного міжнародного інформаційного видання з питань державних закупівель та функціонування безоплатного веб-порталу уповноваженого органу з питань закупівель; формує державне замовлення на постачання продукції для державних потреб і координує роботу державних замовників щодо його розміщення та виконання.

Тобто, в даному випадку позивачем у справі правомірно визначене Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, що узгоджується із правовою позицією Вищого господарського суду України визначеною в постанові від 22.07.2015 в рамках справи №916/145-15-г.

Від Старобільської місцевої прокуратури до суду надійшли письмові пояснення №01/106/1621 вих. 16 від 30.11.2016р., №01/106/1662вих.16 від 13.12.2016 та №01/106/1650/вих.16 від 09.12.2016 з додатковими доказами, за якими зазначено, що згідно річного плану закупівель на 2016 рік Відділу освіти Біловодської районної державної адміністрації на потреби КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» (код 35 «Оплата транспортних послуг») передбачено 1 129 922,00 грн. Згідно додатку до кошторису на закупівлю пального передбачено 427 643,90 грн.

Відповідно до реєстрів бюджетних зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів виконання договору №82 від 19.02.2016 здійснювалося за рахунок коштів загального фонду районного бюджету.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна договору становила 385 534,84 грн. , а в п.п 3.3 договору визначено кількість товару, а саме: бензин А-92 - 9570,6л, дизельне пальне - 10524,24л. В той же час 2-м відповідачем було поставлено 1-му відповідачу бензин у кількості 9571 л та дизельне пальне у кількості 9640 л, тобто недопоставлено 884,25 л дизельного пального на суму 16 093,35 грн.

Разом з цим, до листів, прокуратурою додані витребувані судом документи, зокрема реєстри бюджетних зобов'язань, видаткові накладні тощо.

Судом лист прокуратури з відповідними додатками прийнятий до уваги та долучений до матеріалів справи.

Також, від Старобільської місцевої прокуратури надійшов лист від 13.12.2016 за № 01/106/1662/2016 з додатковими поясненнями щодо обґрунтування заявлених вимог. В той же час, за листом зазначено, що про укладання відповідачами додаткової угоди №3 від 04.05.2016 якою внесені зміни стосовно ціни за одиницю товар: а саме - бензин А-92 - 19,50 грн., дизельне пальне - 18,90 грн. прокуратурі стало відомо лише після отримання відповідного відзиву на позовну заяву.

Також, з посиланням на норми п.1 ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» зазначено, що умови договору про закупівлю не можуть відрізнятися від змісту конкурсних пропозицій. В даному випадку, сторонами договору, в додатковій угоді №5 від 01.12.2016 було змінено кількість дизельного пального з 10524,24 л до 9639,95л, що є неприпустимим без зміни фактичного обсягу видатків замовника. Тобто, для зменшення обсягу закупівель у замовника мають зменшитися і видатки на виконання договору. Також додаткова угода №5 до договору №82 від 19.02.2016 була укладена сторонами 01.12.2016, тобто після виявлення відповідного порушення прокуратурою.

Зазначений лист прокуратури судом прийнятий до уваги та долучений до матеріалів справи.

1-й відповідач - відділ освіти Біловодської районної державної адміністрації Луганської області за відзивами на позовну заяву проти позову заперечує та, зокрема, зазначає наступне.

Дійсно, між відповідачами у справі був укладений договір №82 про закупівлю за державні кошти паливно - мастильних матеріалів та додаткові угоди до нього, за якими змінювалась ціна відповідного товару в сторону як зменшення, так і збільшення.

Відповідно до п. 5 ч.5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (із змінами на 20.01.2016) в редакції, яка діяла на момент укладення договору, визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадків в тому числі і наведених нижче:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більш як на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Так, додатковою угодою від 01.03.2016 була зменшена ціна за 1 літр А-92 до 18.90 грн. та до 16.40 грн. за 1 літр дизпалива (якість не змінилась); додатковою угодою від 04.04.2016 ціна за 1 літр А-92 становила 19.50 грн. та 18.20 грн. за 1 літр дизпалива; додатковою угодою від 04.05.2016 ціна за одиницю встановлена на рівні договору по 19.50 грн. за 1 літр А -92 та 18.90 грн. за 1 літр дизпалива.

Прокурор не звернув уваги на те, що при зменшеній ціни за одиницю палива відбулася економія коштів і відповідно поточні зміни до основного договору, в тому числі від 20.09.2016 не призвели до збільшення ціни основного договору - 385 534, 84 грн.

Тобто, з 01.03.2016 року ціна за одиницю А - 92 склала 18.90 грн., згідно видаткової накладної від 01.03.2016 поставлено 1500 літрів, та дизпалива у кількості 500 літрів за ціною 16,40 грн. за літр, вартість поставки склала 36 550 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою від 04.04.2016 сторони збільшили ціну бензину за одиницю до договірної - по 19.50 грн. за 1 літр та встановили зменшену ціну, порівняно з первісною по 18.20 грн. за 1 літр дизпалива. В квітні 2016 року за вказаною ціною було відпущено 1431 л. бензину та 1454 л. дизпалива на загальну суму 54 367, 30 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою від 04. 05. 2016 року ціна за одиницю бензину і дизпалива визначена на рівні первісної - по 19.50 грн. та 18.90 грн. за літр товару відповідно .

Чергова поставка товару за цією ціною відбулася 04.05.2016 року в об'ємі 2000 літрів бензину та 1830 л. дизпалива на загальну суму 73 587,00 грн. (з ПДВ), що підтверджується, видатковими накладними та роздруківками банку про рух коштів по рахунку.

Таким чином, на травень 2016 року було отримано 4 931 літр бензину А-92 із замовлених за договором 9 570,60 літрів та 3 784 літрів дизпалива із замовлених 10 524 літрів та сплачено 164 504, 30 грн. з передбачених договором 385 534, 84 грн.

В подальшому сторонами договору було укладено додаткову угоду від 20.09.2016 року за якою ціна А - 92 стала 21,45 грн. за 1 літр, а різниця із первісною ціною, визначеною основним договором склала 10 відсотків (19.50х10%=1.90; 19.50+1.90=21.45), ціна дизпалива підвищилася до 20.75 грн., різниця із ціною визначеною договором також склала 10 відсотків (18.90 х10%=1.89; 18.90+1.89=20.75), що дозволялося згідно норм ЗУ «Про здійснення державних закупівель».

За новою ціною 20.09.2016 р. було отримано 1800 літрів А-92 та 1500 літрів дизпалива на загальну суму 69 735, 00 грн. (з ПДВ), а 29.09.2016 та 01.11.2016 - 1600 літрів бензину А-92 та 2100 літрів дізпалива на суму 77 895,00 грн. (з ПДВ).

Для дотримання норм вказаного закону сторонами договору 01.12.2016 було укладено чергову додаткову угоду до договору №82 від 19.02.2016, відповідно до якої внесені зміни до договору та зменшено обсяг товару - дизельного палива до 9639,95 літрів, при цьому первісна ціна договору не змінилась.

Таким чином, протягом дії договору №82 відбувалося коригування ціни та об'єму відповідного товару, що не протирічить нормам чинного законодавства.

Виходячи з наведеного, 1-й відповідач вважає позов необґрунтованим та просить відмовити в його задоволенні.

2-й відповідач у справі - фізичної особа - підприємець ОСОБА_6 за відзивом на позовну заяву від 01.12.2016 проти позову заперечує з підстав аналогічних доводам, вказаним 1-м відповідачем та просить відмовити в задоволенні позову.

Головним управлінням Державної казначейської служби України у Луганській області надані пояснення на позовну заяву за листом від 02.12.2016 № 01-05/321, за якими зокрема зазначено, що відповідно до змін, внесених до Закону України «Про здійснення державних закупівель» органи казначейства не контролюють правильність планування процедур закупівель та виконання річного плану закупівель.

При цьому, в УДКСУ у Біловодському районі Луганської області Відділом освіти Біловодської РДА Луганської області 29.02.2016 зареєстрований договір про закупівлю за державні кошти паливно-мастильних матеріалів №82 від 19.02.2016 року на суму 385 534 грн., укладений між відділом освіти і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (реєстри бюджетних зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 26.02.2016 №79 і №80 від 09.03.2016 №№ 83,84).

Накладні про отримання товару за вказаним договором зареєстровані згідно реєстрів бюджетних фінансових зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів на загальну суму 312 134,30 грн.

Станом на 02.12.2016 здійснені касові видатки (проплати) за отриманий відділом освіти товар в сумі 312 134,30 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

Як вбачається, з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 2 ч. 5 ст.40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» передбачена можливість зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

19.02.2016 між Відділом освіти Біловодської районної державної адміністрації Луганської області, в особі начальника ОСОБА_7 (замовник, 1-й відповідач), з однієї сторони сторони та переможцем торгів фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (постачальник, 2-й відповідач), з іншої сторони укладено договір №82 про закупівлю за державні кошти паливно - мастильних матеріалів.

Відповідно до п. п. 1.1 договору, постачальник зобов'язується організувати та забезпечувати безперебійну поставку пального та мастил замовнику, а замовник зобов'язується приймати й оплачувати надавані паливно - мастильні матеріали.

Згідно п. п. 1.2 договору, найменування предмету закупівлі: ДК 016-2010 19.20.2 Паливо рідинне та газ; оливи мастильні.

Відповідно до п. п. 3.1 договору, його ціна становить 385 534, 84 грн., в тому числі ПДВ 64 255,81 грн.

Згідно п. п. 3.2 договору, ціна за одиницю товару складає: бензин А-92 - 19,50 грн., дизельне паливо - 18,90 грн.

Підпунктом 3.3 договору визначено кількість товару, а саме: бензин А-92 - 9570,6 л, дизельне пальне - 10524,25 л.

Відповідно до п.п 3.4 договору, ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Підпунктами 4.1 - 4.2 договору визначено, що розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення постачальником накладної та рахунку - фактури на оплату товару встановлених на основі заявки замовника. Послуги оплачуються в безготівковій формі.

Відповідно до п. п. 10.1 цей договір набуває чинності з дати підписання та діє до 31 грудня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

В той же час, 01.03.2016 та 04.04.2016 між сторонами договору було укладено додаткові угоди №1 та №2, якими зменшена ціна за одиницю товару порівняно з основним договором, а всі інші умови залишились незмінними.

Крім цього, 20.09.2016 між сторонами договору було укладено додаткову угоду №3 №82 від 19.02.2016.

Пунктом 1 додаткової угоди №3 від 20.09.2016 внесені зміни до п. п. 3.2 договору №82 від 19.02.2016 та викладено його у наступній редакції: «Ціна за одиницю товару складає: бензин А-92 - 21,45 грн., дизельне пальне - 20,75 грн.».

Тобто, кількість товару не змінилась, а відбулося збільшення його вартості, що є неприпустимим. Так, відповідно умов додаткової угоди №2, бензин А-92 коштував 19,50 грн. за один літр, а став - 21,45 грн. за один літр (+ 1,95 грн.); дизельне пальне коштувало 18,90 грн. за один літр, а стало - 20,75 грн. за один літр. (+1,85 грн), однак кількість товару, відповідно до п.2 додаткової угоди, не змінилась, що автоматично призвело до збільшення суми договору.

Виконання сторонами умов додаткової угоди №3 від 20.09.2016 до договору про закупівлю за державні кошти паливно - мастильних матеріалів №82 від 19.02.2016 підтверджується накладною №2009-2 від 20.09.2016 та платіжним дорученням №2444 від 28.09.2016 за зазначеною накладною на суму 69 735 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», умови договору про закупівлю-не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 2 ч. 5 ст.40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» передбачена можливість зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Згідно накладної №2009-2 від 20.09.2016 за договором №82 від 19.02.2016, поставлено 1 800 літрів бензину А-92 за ціною 21,45 грн. на суму 38 610 грн. та 1 500 літрів дизельного палива за ціною 20,75 грн. за літр на суму 31 125 грн.

Виходячи з того, що ціна бензину за додатковою угодою №2 від 04.04.2014, складала 19,50 грн. за один літр, а за додатковою угодою №3 від 20.09.2016 складає 21,45 грн. за один літр, то сума незаконно сплачених коштів складає: (1800 л. * 21,45 грн.) - (1800 л. * 19,50 грн.) = 38 610 грн. - 35 100 грн. = 3 510 грн.

Також, виходячи з того, що ціна дизельного палива за додатковою угодою №2 від 04.04.2014, складала 18,20 грн. за один літр, а за додатковою угодою №3 від 20.09.2016 складає 20,75 грн. за один літр, то сума незаконно сплачених коштів складає: (1500 л. * 20,75 грн.) - (1500 л. * 18,20 грн.) = 31 125 грн. - 27 300 грн. = 3 825 грн.

Таким чином, на думку прокурора, сума незаконно сплачених коштів за додатковою угодою №3 від 20.09.2016 складає: 3 510 грн. + 3 825 грн. = 7 335 грн.

Оскільки використання паливно - мастильних матеріалів вже відбулося, то на думку прокурора, відповідач - 2 (ФОП ОСОБА_3) повинен повернути відповідачу - 1 різницю між ціною, яка встановлена між додатковими угодами №2 і №3.

Отже, заявник зазначає, що ФОП ОСОБА_3 зобов'язана повернути на розрахунковий рахунок Відділу освіти Біловодської районної державної адміністрації Луганської області незаконно отримані кошти у сумі 7 335 грн., а додаткова угода №3 від 20.09.2016 за договором №82 від 19.02.2016 має бути визнана недійсною на підставі ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки зміст додаткової угоди №3 від 20.09.2016 суперечить ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Виходячи з наведеного, прокурор звернувся до суду із даною позовної заявою.

Відповідачі проти позову заперечили з підстав, вказаних у відзивах та наведених вище.

Оцінивши матеріали справи, доводи прокурора і сторін у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

19.02.2016 між Відділом освіти Біловодської райдержадіміністрації Луганської області і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір про закупівлю паливно-мастильних матеріалів за державні кошти, за умовами якого 2-й відповідач зобов'язався організувати безперебійну поставку пального, а 1-й відповідач зобов'язався прийняти поставлене пальне та оплатити його на умовах договору.

Згідно річного плану закупівель на 2016 рік Відділу освіти Біловодської районної державної адміністрації на придбання паливно-мастильних матеріалів передбачено 386 876,79 грн.

Відповідно до Зведеного кошторису на 2016 рік Відділу освіти Біловодської районної державної адміністрації на потреби КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» (код 35 «Оплата транспортних послуг») передбачено 1 129 922,00 грн. Згідно додатку до Кошторису на закупівлю пального передбачено 427 643,90 грн.

Згідно п. 3.1 договору №82 від 19.02.2016 сторони визначили, що ціна договору становить 385 534,84 грн.

Відповідно до п.п. 3.2,3.3. кількість товару: бензин - 9570,6 л., дизельне пальне - 10524,24 л, ціна за одинцю товару становить: бензин - А-92 - 19,50 грн., дизельне пальне - 18,90 грн.

Відповідно до п. п. 3.4 сторони домовились, що ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Відповідно до розділу 4 договору, послуги оплачуються у безготівковому порядку, після пред'явлення постачальником накладної та рахунків-фактур.

Згідно п. 10.1 цей договір набуває чинності з дати підписання та діє до 31 грудня 2016 року, а в частині проведення розрахунків - до іх повного здійснення.

Згідно реєстру бюджетних зобов'язань №80 від 29.02.2016 і № 83 від 09.03.2016 1-м відповідачем були взяті бюджетні зобов'язання за договором №82 від 19.02.2016 на загальну сумум 385 534,84 грн.

01.03.2016 р. між сторонами було підписано додаткову угоду №1 за якою внесено зміни до п. 3.2 договору та визначено, що ціна за одиницю товару складає: бензин А-92 - 18,90 грн., дизельне пальне - 16,40 грн.

04.04.2016 підписано додаткову угоду №2 до договору №82, відповідно до якої ціна за одиницю товару складає: бензин А-92 - 19,50 грн., дизельне пальне - 18,20 грн.

04.05.2016 підписано додаткову угоду №3 за якою ціна за одиницю товару складає: бензин А-92 - 19,50 грн., дизельне пальне - 18,90 грн.

20.09.2016 підписано додаткову угоду №3 за якою ціна за одиницю товару складає: бензин А-92 - 21,45 грн., дизельне пальне - 20, 75 грн.

01.12.2016 укладено додаткову угоду №5 за якою внесено зміни до п. 3.3 договору та визначено кількість товару: бензин А-92 - 9570,6 л, дизельне пальне - 9639,95 л.

Згідно видаткової накладної № ФОП-00002 від 01.03.2016р. 2-м відповідачем поставлено, а 1-м відповідачем прийнято товар: бензин А-92 у кількості 1500 л, за ціною 15,75 (без ПДВ), дизельне пальне - 500 л, за ціною 13,67 грн. (без ПДВ), а всього з ПДВ на суму 36 550,00 грн.

Згідно видаткової накладної № ФОП-00001 від 04.04.2016р. 2-м відповідачем поставлено, а 1-м відповідачем прийнято товар: бензин А-92 у кількості 1431 л, за ціною 16,25 (без ПДВ), дизельне пальне - 1454 л, за ціною 15,17 грн. (без ПДВ), а всього з ПДВ на суму 54 367,30 грн.

Згідно видаткової накладної № 405-2 від 04.05.2016 2-м відповідачем поставлено, а 1-м відповідачем прийнято товар: бензин А-92 у кількості 2000 л, за ціною 19,50 (з ПДВ), дизельне пальне - 1830 л, за ціною 18,90 грн. (з ПДВ), а всього з ПДВ на суму 73 587,00 грн.

Згідно видаткової накладної № 2009-2 від 20.09.2016 р. 2-м відповідачем поставлено, а 1-м відповідачем прийнято товар: бензин А-92 у кількості 1800 л, за ціною 21,45 (з ПДВ), дизельне пальне - 1830 л, за ціною 20,75 грн. (з ПДВ), а всього з ПДВ на суму 69 735,00 грн.

Згідно видаткової накладної № 111-2 від 01.11.2016р. 2-м відповідачем поставлено, а 1-м відповідачем прийнято товар: бензин А-92 у кількості 1600 л, за ціною 21,45 (з ПДВ), дизельне пальне - 2100 л, за ціною 20,75 грн. (з ПДВ), а всього з ПДВ на суму 77 895,00 грн.

Згідно видаткової накладної № 112-2 від 01.12.2016 2-м відповідачем поставлено, а 1-м відповідачем прийнято товар: бензин А-92 у кількості 1239,6 л, за ціною 21,45 (з ПДВ), дизельне пальне - 2255,95 л, за ціною 20,75 грн. (з ПДВ), а всього з ПДВ на суму 77 895,00 грн.

Таким чином, усього за період дії договору в 2016 році 2-м відповідачем було поставлено, а 1-м відповідачем прийнято бензин у кількості 9570,6л л. та дизельне пальне у кількості 9 639,95 л. на загальну суму 385 534,68 грн.

Як було вказано вище, ціна договору № 82 від 19.02.2016 становить 385 534,84 грн.

Тобто, при виконанні зазначеного договору сторонами не було змінено ціну договору в сторону збільшення.

Згідно банківських виписок з рахунків 2-го відповідача за період з 10.03.2016 по 10.11.2016 1-м відповідачем, на виконання умов договору №82 було перераховано 2-му відповідачу коштів в сумі 338 237,50 грн.

Відповідно до приписів частини другої статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, якщо інше не встановлено в договорі, законі або не випливає із звичаїв ділового обороту.

Перелічені вище додаткові угоди є невід'ємною частиною договору №82 від 19.02.2016 та не суперечать умовам самого договору та нормам чинного законодавства.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України від 25.12.2015 року №922-VII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію: з 1 квітня 2016 року - для центральних органів виконавчої влади та замовників, що здійснюють діяльність в окремих сферах господарювання; з 1 серпня 2016 року - для всіх замовників. При цьому, визнано таким, що втратив чинність з 1 серпня 2016 року, але не раніше дня набрання чинності цим Законом Закон України «Про здійснення державних закупівель».

Згідно п. 7 прикінцевих та перехідних положень наведеного Закону процедури закупівель товарів, робіт та послуг, розпочаті до введення в дію цього Закону, завершуються відповідно до порядку, що діяв до введення в дію цього Закону.

Згідно ч.1 п.1 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» договір про закупівлю укладається в письмовій формі відповідно до положень Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Закон України «Про публічні закупівлі» установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Статею 1 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари. При цьому, замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 вказаного Закону та ч. 1 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно ч. 4 наведеної статті встановлено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, в тому числі крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

Аналогічні норми були закріплені в ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» який діяв на момент укладення договору №82.

Так, згідно п. 5 вказаної статті умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, в тому числі і крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;

2) зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

В даному випадку, зміни загальної ціни договору №82 від 19.02.2016 не відбулося.

Також не відбулося порушень умов договору щодо поставки узгодженої кількості товару, оскільки сторонами були внесені зміни в договір №82, про що вже вказувалося вище.

При цьому, прокурором неправомірно надавалася оцінка лише додатковій угоді №3 від 20.09.2016р. без урахування умов договору та усіх додаткових угод до нього які є його невід'ємною частиною. В той же час, необізнаність прокурора про наявність інших змін до договору, ніж ті про які було вказані в позові не тягне за собою невідповідність додаткової угоди №3 від 20.09.2016 р. нормам чинного законодавства.

Разом з цим, доводи прокурора щодо обов'язкового зменшення видатків на виконання договору внаслідок зменшення обсягів закупівель не відповідають нормам ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» так і ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятись усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом відхиляються доводи заявника щодо визнання спірної додаткової угоди недійсною у зв'язку із її невідповідністю нормам ст. 203 ЦК України, оскільки спірна додаткова угода є однією з невід'ємних частин договору №82 від 19.02.2016 р., після укладення якої сторонами ще змінювалися відповідні положення договору.

В силу статей 33, 42, 43 ГПК України правосуддя в господарських сулах здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33,34 Господарського процесуального кодексу України.

В силу припису ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон повязує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Прокурор звернувся до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Міністерства економічного розвитку торгівлі України внаслідок того, що під час проведеної прокурорської перевірки, були встановлені порушення норм чинного законодавства в діях Відділу Біловоської державної адміністрації та ФОП ОСОБА_3 При цьому, власно, позивачем, будь-яких пояснень, обґрунтувань або доказів щодо недійсності спірної угоди до суду не надано.

Тобто, оскільки до суду із позовом звернувся прокурор, саме на нього покладається обов'язок доказування правомірності відповідних позовних вимог.

В даному випадку прокурором не доведено суду, що додаткова угода №3 від 20.09.2016 була укладена з порушенням норм чинного законодавства.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до правової позиції викладеної у п.2.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (із змінами та доповненнями), що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як самостійно, так і, з урахуванням припису ч.1 ст. 58 ГПК України, бути об'єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе).

При цьому, вимоги прокурора про зобов'язання 2-го відповідача повернути 1-му відповідачу кошти в сумі 7 335 грн. 00 коп. є похідними з вимог про визнання недійсним додаткової угоди №3 від 20.09.2016 до договору про закупівлю за державні кошти паливно - мастильних матеріалів №82 від 19.02.2016, оскільки обґрунтовані заявником посиланням на те, що вказана сума є різницею між первісно узгодженою ціною товару та ціною, визначеною сторонами договору за вказаної додатковою угодою.

В даному випадку заявником не було надано суду належних та допустимих доказів щодо недійсності додаткової угоди №3 від 20.09.2016, у зв'язку з чим, враховуючи фактичні обставини справи, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору покласти на заявника.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 93 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення - 26.12.2016

Суддя Т.А. Василенко