номер провадження справи 17/96/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2016 Справа № 908/2635/16

за позовною заявою: державного підприємства Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування, 49068, м. Дніпро, пр. Орбітальна, 13

до відповідача 1: товариства з обмеженою відповідальністю Продтехпостачання, 69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 20Е

до відповідача 2: товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс, 69035, АДРЕСА_1

про визнання договору поруки припиненим

суддя Корсун В.Л.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 12.09.16 № 1209/2016/1

від відповідача 1: ОСОБА_2, довіреність від 23.05.16 № 1

від відповідача 2: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

06.10.16 до господарського суду з позовною заявою звернулось державне підприємство Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування (надалі ДП Дніпропетровський НВК Електровозобудування) до відповідачів: 1 - товариства з обмеженою відповідальністю Продтехпостачання (далі ТОВ Продтехпостачання), 2 - товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс (надалі ТОВ Термінатор Плюс) про визнання припиненим договору поруки від 31.01.14, укладений між ТОВ Продтехпостачання та ТОВ Термінатор Плюс з 31.01.15.

06.10.16 автоматизованою системою документообігу суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено справу № 908/2635/16 до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 06.10.16 судом порушено провадження у справі № 908/2635/16, якій присвоєно № провадження 17/96/16, судове засідання призначено на 19.10.16.

Розгляд справи відкладався ухвалами суду від 19.10.16, від 07.11.16 та від 28.11.16 відповідно на 07.11.16., на 28.11.16 та на 05.12.16.

Ухвалою суду від 05.12.16 за клопотанням представника відповідача 1, строк вирішення спору продовжено на 15 днів та відкладено розгляд справи на 19.12.16.

За клопотанням представників позивача та відповідача 1 розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 19.12.16, на підставі ст. ст. 821, 85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представникам позивача та відповідача 1 повідомлено про час виготовлення повного рішення.

Позивач, в особі уповноваженого представника, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві від 03.10.16 за вих. № 0310/2016/3, вказував наступне. Між ТОВ Продтехпостачання та ТОВ Термінатор Плюс 31.01.14 було укладено договір поруки № 31/01/2014 за умовами якого, відповідач 2 поручався перед відповідачем 1 за виконання ДП Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування зобов'язань за договором № 336 укладеним 15.04.13 між відповідачем 1 та позивачем в розмірі 1 000 грн. Пунктом 1.2. договору поруки було погоджено, що підставою для виникнення відповідальності відповідача 2 перед відповідачем 1 є невиконання, несвоєчасне виконання або невиконання належним чином позивачем всіх зобов'язань, що передбачені договором, визначеним п. 1.1. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. При цьому, відповідачами не було погоджено строку поруки, тож обставини її припинення, на думку позивача, передбачені ч. 4 ст. 559 ЦК України. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлений момент предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом 1 року від дня укладання договору поруки. Крім того, позивач зазначає, що договором № 336 укладеним 15.04.13 між відповідачем 1 та позивачем, тобто основним зобов'язанням, не було погоджено строку виконання основного зобов'язання. Відповідно до пункту 1.1. договору № 336, ТОВ Продтехпостачання зобов'язується у 2013 р. поставити ДП Дніпропетровський НВК Електровозобудування товари зазначені у специфікаціях, а ДП Дніпропетровський НВК Електровозобудування зобов'язується прийняти такі товари та сплатити за них визначену Специфікаціями грошову суму (ціну). Пункт 8.1. договору № 336 зазначає, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.13, а в частині виконання розпочатих обовязків - до повного їх виконання. Пунктом 4.1. договору № 336, передбачено, що розрахунок за даним договором здійснюється після пред'явлення ТОВ Продтехпостачання за кожну партію товару в національній валюті України шляхом банківського переказу у формі 100 % попередньої оплати та підписання відповідних документів. Доказів пред'явлення рахунків ДП Дніпропетровський НВК Електровозобудування відповідач 1 не надав, будь-які інші відповідні документи сторонами не підписувались, відвантаження товару було здійснено без дотримання 100 % попередньої оплати. Частиною 1 ст. 251 ЦК України, передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно із ч. 1 ст. 252 ЦК України, передбачено, що строк визначається роками, місяцями тижнями, днями або годинами. Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Таким чином, на думку позивача, відповідачем 1 та позивачем не узгоджено строку виконання основного зобов'язання, тож договір поруки є припиненим протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя, згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України. Відповідач 1, тобто кредитор за договором № 336 від 15.04.13 та договором поруки № 31/01/2014 від 31.01.14, пред'явив позов до поручителя тільки в липні 2016 р. до господарського суду Запорізької області (справа № 908/1817/16). Тож, позивач вважає, що на дату звернення відповідача 1 до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з позивача та відповідача 2, договір поруки між відповідачами був припиненим станом ще на 31.01.15. Таким чином, позивач просить суд визнати припиненим договір поруки № 31/01/2014 від 31.01.14, укладений між ТОВ Продтехпостачання та ТОВ Термінатор Плюс з 31.01.15.

Відповідач 1, в особі уповноваженого представника, підтримав свої заперечення у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 07.11.16 № 62-П1 та поясненні від 28.11.16, вказував наступне. У позові ДП Дніпропетровський НВК Електровозобудування до ТОВ «Продтехпостачання» та ТОВ «Термінатор Плюс» позивачем не зазначено жодної вказівки щодо обставин де були б по рушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси позивача. Відповідно до ст. 553 ЦК України - за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає пе ред кредитором за порушення зобов'язання боржником. Тобто, як вважає відповідач 1, позивач звернувся до господарського суду з позовом про визнання припине ним договору поруки, за яким відповідач 2 несе солідарне зобов'язання з позивачем перед відповідачем 1 за основним договором. Згідно із ст. 626 ЦК України, порука створює права для кредитора та обов'язки для поручи теля, безпосередньо на права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зо бов'язань не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюють ся, не припиняються, не змінюються. Такий висновок зроблений Верховним Судом Украї ни у постанові від 20.02.12 у справі № 6-51цс11, і відповідно до приписів ст. 111-28 ГПК України є обов'язковим для всіх судів України. Отже, на думку відповідача-1, позов ДП Дніпропетровський НВК Електровозобудування до ТОВ «Продтехпоста чання» та ТОВ «Термінатор Плюс» про визнання припиненим договору поруки № 31/01/2014 від 31.01.14 з 31.01.15 не підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що даним договором жодним чином не порушуються і не оспоруються права, свободи чи інтереси позивача. Однак, згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Статтею 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний пері од у часі, з настанням якого пов'язана подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). Згідно із п. 8.1. договору поруки № 31/01/2014 від 31.01.14, цей договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання взаєморозрахунків між сторо нами. Так, на думку представника відповідача 1, дана умова договору не може бути визнана в якості встановленого сторонами строку припинення дії поруки, оскільки вона суперечить ч. 1 ст. 251 ЦК України, тому в даному випадку підлягають застосуванню положення ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку ви конання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до договору поставки № 336 від 15.04.13 позивач має оплатити то вар до його повної доставки. Остання поставка мала місце 16.04.14. Тобто, право вимоги у відповідача-1 до позивача виникло з 16.04.14. Таким чином, відповідач 1 вважає, що у нього виникло право пред'явити вимогу до поручителя -

ТОВ «Термінатор Плюс» про виконання порушено го зобов'язання боржника, щодо сплати заборгованості за договором поставки, починаючи з 16.04.14, протягом наступних 6 місяців, тобто до 16.10.14. Відповідач 1 до відповідача 2 з вимогою як до поручителя не звертався, тобто, як вважає відповідач 1, договір поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненим з 17.10.14. Посилання позивача на те, що договір поруки є припиненим з 31.01.15 на під ставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому що строк основного зобов'язання не встановлений, а кредитор не пред'явив позову до поручителя протягом одного року від дня укладення до говору поруки є на думку відповідача 1 необґрунтованим. Просить суд відмовити позивачу в задоволені позову у повному обсязі.

Відповідач 2, в судове засідання не зявився, про дату, час та місце призначеного судового засідання відповідач 2 повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення на його адресу відповідних ухвал.

07.11.16 до суду надійшло клопотання № 0711 від 07.11.16, в якому представник відповідача 2 просить суд розглянути справу № 908/2635/16 без участі уповноваженого представника відповідача 2. Також, представник відповідача 2 заперечує проти позовних вимог, просить суд відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі та встановити в рішенні факт припинення договору поруки № 31/01/2014 від 31.01.14 укладеного між ТОВ Продтехпостачання та ТОВ Термінатор Плюс з 17.10.14.

У звязку з викладеним, суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі представника відповідача 2 за наявними у справі матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників позивача та відповідача 1, суд

ВСТАНОВИВ:

Між державним підприємством Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю Продтехпостачання (Продавець) укладено договір № 336 від 15.04.13 за умовами якого Продавець зобовязався у 2013 р. поставити Покупцеві товари зазначені у Специфікаціях, а Покупець зобовязується прийняти такі товари і сплатити за них визначену Специфікаціями грошову суму (ціну) (п.1.1. договору № 336).

Згідно із п. 1.2. договору № 336, найменування (номенклатура, асортимент) та кількість товару зазначається Сторонами в Специфікаціях.

Ціна цього договору складається з суми грошових коштів вказаних у Специфікаціях до цього договору (п. 3.1. договору № 336).

Пунктом 4.1. договору № 336 встановлено, що розрахунки за даним договором здійснюються після пред'явлення Продавцем рахунку за кожну партію товару в національній валюті України шляхом банківського переказу у формі 100 % попередньої оплати та підписання відповідних документів.

Додатковим забезпеченням виконання зобовязань за цим Договором є порука товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс, оформлена договором поруки № 31/01/2014 від 31.01.14.

31.01.14 між товариством з обмеженою відповідальністю Продтехпостачання (Кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс (Поручитель) укладено договір поруки № 31/01/2014, відповідно до якого, Поручитель зобовязується солідарно відповідати перед Кредитором за виконання ДП Дніпропетровський науково-виробничий комплекс Електровозобудування (Боржник) зобовязань за договором № 336, укладеним 15.04.13 між Кредитором і Боржником в розмірі 1 000 грн. (п. 1.1. договору поруки).

Підставою для виникнення відповідальності Поручителя перед Кредитором є невиконання, несвоєчасне виконання або не виконання належним чином Боржником всіх зобовязань, що передбачені договором, визначеним в п. 1.1 (п. 1.2. договору поруки).

Відповідно до п. 8.1. договору поруки, цей договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання взаєморозрахунків між сторонами.

Згідно із п. 8.2. договору поруки, порука за цим договором припиняється одночасно з припиненням зобовязання, виконання якого забезпечено цим договором, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України.

Згідно із ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 ГК України. Так, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 ГК України.

Частинами 1-3 ст. 193 ГК України визначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до субєкта, який порушив зобовязання, не звільняє цього субєкта від обовязку виконати зобовязання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобовязання.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є договір поруки № 31/01/2014 від 31.01.14.

Згідно із ч. 1-3 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно із ст. 541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

Відповідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами ст. 202 ГК України, господарське зобовязання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобовязання; у разі поєднання управненої та зобовязаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Припинення поруки регламентовано статтею 559 ЦК України.

Так, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Саме на приписи ч. 4 ст. 559 ЦК України посилається позивач вважаючи поруку припиненою, якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Вбачається, що із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Пунктом 8.1. договору поруки № 31/01/2014 від 31.01.14 визначено, що цей договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання взаєморозрахунків між сторо нами.

Тобто, вказаним договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання взаєморозрахунків між сторонами.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Матеріали цієї господарської справи свідчать, що на виконання умов договору від 15.04.13 № 336 остання поставка мала місце 16.04.14.

Тобто, право вимоги у відповідача 1 до позивача виникло з 16.04.14. У звязку з чим у відповідача 1 виникло право пред'явити вимогу до поручителя -

ТОВ «Термінатор Плюс» про виконання порушено го зобов'язання боржника, щодо сплати заборгованості за договором поставки, починаючи з 16.04.14, протягом наступних шістьох місяців, тобто до 16.10.14.

Відповідач 1 до відповідача 2 з вимогою, як до поручителя не звертався, тобто договір поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненим з 17.10.14.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 22.06.16 по справі № 6-368цс16 (долучено до справи).

Крім того, висновку про те, що договір поруки від 31.01.14 № 31/01/2014 відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненим з 17.10.14 дійшов і господарський суд Запорізької області у своєму рішенні від 06.12.16 у справі № 908/1817/16 в якому (рішенні) колегія суддів вказаного суду зазначила, що: «…Відповідно до договору поставки № 336 від 15.04.2013р., відповідач 1 має оплатити товар до його повної доставки, відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків за період з вересня 2013р. - квітень 2014р. між ТОВ Продтехпостач і ДП НВК Електровозобудування остання поставка відбулася 16 квітня 2014р. Тобто, право вимоги у позивача до відповідача 1 виникло з 16.04.2014р.

З матеріалів справи (у даному випадку справа № 908/1817/16) вбачається, що позивач до відповідача 2 з вимогою, як до поручителя не звертався, тобто договір поруки, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненим з 17.10.2014р.».

Судом прийнято до уваги, що вказане рішення у справі № 908/1817/16 станом на час прийняття процесуального рішення у справі № 908/2635/16 не набрало законної сили у звязку із його оскарженням до суду апеляційної інстанції.

Посилання позивача на те, що договір поруки є припиненим з 31.01.15 на під ставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому що строк основного зобов'язання не встановлений, а кредитор не пред'явив позову до поручителя протягом одного року від дня укладення до говору поруки судом відхиляється з наступних підстав.

Як свідчать наявні матеріали справи, п. 4.1. договору № 336 від 15.04.13 сторони визначили, що розрахунки за да ним договором здійснюються після пред'явлення продавцем (позивачем) рахунку за кож ну партію товару в національній валюті України шляхом банківського переказу у формі 100 % попередньої оплати та підписання відповідних документів.

Поставки товару по договору № 336 від 15.04.13 здійснювалися наступним чином:

- 17.09.13 поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,02 грн., що підтверджується видатковою накладною від 17.09.13 № 17;

- 19.09.13 поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,02 грн., що підтверджується видатковою накладною від 19.09.13 № 18;

- 20.09.13 поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,02 грн., що підтверджується видатковою накладною від 20.09.13 № 19;

- 04.03.14 поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,02 грн., що підтверджується видатковою накладною від 04.03.14 № 2;

- 15.04.14 поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,02 грн., що підтверджується видатковою накладною від 15.04.14 № 8;

- 16.04.14 поставлено 4 електродвигуни на загальну суму 2 288 000,02 грн., що підтверджується видатковою накладною від 16.04.14 № 9.

Таким чином, строк виконання основного зобов'язання встановлений, а отже пору ка не є припиненою в зв'язку з непред'явленням кредитором позову до поручителя протя гом одного року від дня укладення договору поруки. А тому, підстави для задоволення позову відсутні.

З підстав наведених у тексті цього рішення судом відмовляється позивачу в задоволені його позовних вимог.

З огляду на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 22.06.16 по справі № 6-368цс16 (долучено до справи) місцевим господарським судом залишається поза увагою посилання позивача на постанови Верховного Суду України від 17.09.14 по справі № 6-170цс13 та постанові Верховного Суду України від 02.09.15 по справі № 6-1077цс15.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати у справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 42, 43, 45, 22, 33, 34, 44, 49, 69, 77, 82, 821, 84, 85, 11128 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено 26.12.16

Суддя В.Л. Корсун