ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78_
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
______________________________________________________________
У Х В А Л А

20 грудня 2016 року Справа № 923/1360/16

Суддя господарського суду Херсонської області Ярошенко В.П., розглянувши матеріали

за заявою: Державної установи "Херсонський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України", м. Херсон

до: відповідача-1 - Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго", м. Херсон

відповідача-2 - ОСОБА_1, м. Скадовськ Херсонської області

про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину

в с т а н о в и в:

Державна установа "Херсонський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров'я України" (позивач) звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго" (відповідач-1) та ОСОБА_1 (відповідач-2) про визнання недійсним договору №019067 від 09.10.2015 на постачання електроенергії, укладеного між відповідачами, з моменту його укладення та застосувати правові наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Положеннями ст. 12 ГПК України визначено перелік справ, які підвідомчі господарським судам.

Під терміном "підвідомчість" у п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. N10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" розуміється визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

З огляду на приписи ч.3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги ст.ст. 1, 4-1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст.1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України (п.п. 2, 3 вищевказаної Постанови).

Позивач зазначив відповідачем-2 ОСОБА_1, який не може бути стороною у господарському процесі.

Також, у пункті 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що питання про прийняття позовної заяви вирішується суддею, який має право відмовити у її прийнятті у випадках, передбачених ст.62 ГПК. Перелік підстав відмови в прийнятті позовної заяви, встановлений частиною першою цієї статті, є вичерпним. ГПК не передбачає права судді на таку відмову з тих мотивів, що позов поданий до підприємства або організації, які не є належними відповідачами з такого спору: якщо ці обставини виявлено в процесі розгляду справи, позов задоволенню не підлягає. На підставі п.1 ч.1 ст.62 ГПК суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу або заява взагалі не підлягає розглядові в судовому порядку (наприклад, про визнання недійсним листа, накладної, акта експертизи тощо).

Між тим, згідно пункту 14 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011р., якщо в законодавчому акті підвідомчість спорів визначена альтернативно: суду чи господарському суду, або зазначено, що спір вирішується в судовому порядку, господарському суду слід виходити з суб'єктного складу учасників спору та характеру спірних правовідносин.

Необхідно мати на увазі, що ГПК не передбачено можливості об'єднання в одне провадження вимог, що підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства. Тому в разі подання позову, в якому такі вимоги об'єднано, господарський суд приймає позовну заяву в частині вимог, що підлягають розглядові господарськими судами, а в іншій частині з посиланням на пункт 1 частини першої статті 62 ГПК - відмовляє у прийнятті позовної заяви. Якщо у розгляді справи буде встановлено, що провадження у відповідній частині порушено помилково, господарський суд припиняє провадження у справі в цій частині згідно з п.1 ч.1 ст. 80 ГПК.

З огляду на викладене, суд відмовляє у прийнятті позовної заяви в частині позовних вимог до відповідача-2 ОСОБА_1, який не може бути стороною у господарському процесі, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України .

Щодо позовних вимог до відповідача-1, то в цій частині позовна заява підлягає поверненню позивачу без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з ст. 44 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду (на 1 січня 2016року розмір мінімальної заробітної плати встановлено в сумі 1378грн. 00коп.).

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставки судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378 грн) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру розмір ставки судового збору встановлюється в розмірі однієї мінімальної заробітної плати (1378грн)

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Пунктом 2.13. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як самостійно, так і, з урахуванням припису частини першої статті 58 ГПК, бути об'єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе).

За умови, що позовну вимогу заявлено про визнання правочину недійсним без застосування наслідків такої недійсності, судовий збір сплачується як з немайнового спору. За позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину судовий збір сплачується залежно від вартості майна (суми коштів), стосовно якого (якої) заявлено вимогу. У випадку об'єднання відповідних вимог судовий збір піддягає сплаті з вимог як немайнового, так і майнового характеру.

Позивач об'єднав в позовній заяві позовну вимогу немайнового характеру - про визнання договору недійсним, та позовну вимогу майнового характеру - про застосування наслідків недійсності правочину.

Однак, позивач надав суду докази сплати судового збору лише за одну вимогу, а саме - квитанцію від 13.12.2016 про сплату 1378 грн судового збору.

Отже, до позовної заяви не подано доказів сплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Відповідно до п. 4 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62, п. 4 ст. 63 ГПК України,

у х в а л и в:

1. Відмовити у прийнятті позовної заяви в частині позовних вимог до відповідача-2 ОСОБА_1.

2. Позовну заяву та матеріали повернути позивачу без розгляду в частині позовних вимог до відповідача-1.

Додаток: матеріали позовної заяви на 36 арк., в т.ч. квитанція від 13.12.2016 про сплату 1378 грн судового збору, конверт.

Суддя В.П.Ярошенко