донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

28.12.2016 справа № 905/2372/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю представників сторін:
від позивача:не з'явився,
від відповідача:не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
на рішення Господарського суду Донецької області
від22.11.2016
у справі№ 905/2372/16 (головуючий суддя Ніколаєва Л. В., судді: Огороднік Д. М., Філімонова О. Ю.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
доПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газіфікації "Маріупольгаз", м. Маріуполь Донецької області,
простягнення 270 074, 33 грн.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України», Постачальник), м. Київ, звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (далі ПАТ «Маріупольгаз», Покупець), м. Маріуполь Донецької області, про стягнення пені в сумі 111 649, 95 грн., 3 % річних у розмірі 10 581, 55 грн. та інфляційних втрат у сумі 147 843, 12 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.11.2016 у справі № 905/2372/16 позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Маріупольгаз» на користь позивача 3 % річних у розмірі 7 451, 32 грн. та інфляційні втрати в сумі 75 983, 16 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 22.11.2016 у справі № 905/2372/16 частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені. Зокрема, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм як матеріального, так і процесуального права та вважає, що норми Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» не розповсюджуються на правовідносини сторін, оскільки позивач не є енергопостачальною компанією, а тому суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

В апеляційній скарзі наведені також інші доводи, які на думку позивача є підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення.

Представники позивача та відповідача у судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за їх відсутності.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 ГПК України та на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм як матеріального, так і процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд

В С Т А Н О В И В :

Між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Маріупольгаз» 28.04.2014 було укладено Типовий договір на купівлю-продаж природного газу (між власниками та постачальниками природного газу) № 08/1866/13 (далі Договір), за умовами якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору (а. с. 15-19).

Відповідно до пункту 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації субєктам господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих, в обсягах природного газу, який використовується для виробництва теплової енергії для потреб населення та релігійних організацій.

У пункті 3.3 Договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 15-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4 Договору).

Згідно з пунктом 5.2 Договору ціна за 1 000 м3 газу становить 902,8235 грн. з ПДВ.

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця (включно), наступного за місяцем поставки газу.

Як встановлено пунктом 7.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та Договором.

За змістом пункту 7.2 Договору у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 Договору Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Неустойка нараховується Продавцем протягом шести місяців, що передуються дню звернення з вимогою, претензією, позовом.

Договір набуває чинності з 01.01.2014 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків за газ до повного погашення заборгованості (пункт 11 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 28.04.2014 сторони виклали низку положень Типового договору на купівлю-продажу природного газу (між власниками та постачальниками природного газу) № 08/1866/13 у новій редакції (а. с. 25-26)

« 1.2. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації субєктам господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих, в обсягах природного газу, який використовується для виробництва теплової енергії для потреб населення.»

« 3.4. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.»

« 6.1. Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу.»

« 7.2. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (розділ ХІ Договору), Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) оплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1 Договору).»

Ця Додаткова угода набуває чинності з дати її підписання Сторонами та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює свою дію на відносини Сторін, що фактично склались з 01.01.2014 в частині пунктів 1, 2, 3, 4 та з 18.03.2014 в частині пунктів 5, 6, 7.

У подальшому сторони уклали низку Додаткових угод до Договору, якими вносили зміни до пункту 5.2 Договору щодо ціни природного газу, а саме: за Додатковою угодою № 2 від 14.05.2014 ціна за 1 000 м3 газу з 01.05.2014 складає 820,3530 грн. (а. с. 27); за Додатковою угодою № 3 від 20.06.2014 ціна за 1 000 м3 газу з 01.06.2014 складає 806,5883 грн. (а. с. 28); за Додатковою угодою № 5 від 27.03.2015 ціна за 1 000 м3 газу складає 2 068,8823 грн. (а. с. 31).

Також у Додатковій угоді № 6 від 27.03.2015 сторони погодились вважати Договір № 08/1866-13 від 28.04.2014 таким, що припинив дію в частині поставки природного газу з 01.07.2015 (а. с. 32).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору Постачальник передав, а Покупець прийняв імпортований природний газ: за Актом приймання-передачі від 30.04.2014 277,288 тис. куб. м газу на суму 250 342, 12 грн. (а. с. 33); за Актом приймання-передачі від 30.04.2014 283,579 тис. куб. м газу на суму 256 021, 78 грн. (а. с. 34); за Актом приймання-передачі від 30.04.2014 190,208 тис. куб. м газу на суму 171 724, 25 грн. (а. с. 35); за Актом приймання-передачі від 30.04.2014 89,721 тис. куб. м газу на суму 81 002, 22 грн. (а. с. 36); за Актом приймання-передачі від 31.05.2014 21, 292 тис. куб. м газу на суму 17 466, 96 грн. (а. с. 37); за Актом приймання-передачі від 30.06.2014 18, 189 тис. куб. м газу на суму 14 671, 03 грн. (а. с. 38); за Актом приймання-передачі від 31.07.2014 15, 793 тис. куб. м газу на суму 12 738, 44 грн. (а. с. 39); за Актом приймання-передачі від 31.08.2014 13, 464 тис. куб. м газу на суму 10 859, 90 грн. (а. с. 40); за Актом приймання-передачі від 30.09.2014 14,865 тис. куб. м газу на суму 11 989, 93 грн. (а. с. 41); за Актом приймання-передачі від 31.10.2014 65,560 тис. куб. м газу на суму 52 879, 93 грн. (а. с. 42); за Актом приймання-передачі від 30.11.2014 157, 485 тис. куб. м газу на суму 127 025, 56 грн. (а. с. 43); за Актом приймання-передачі від 31.12.2014 198, 024 тис. куб. м газу на суму 159 723, 84 грн. (а. с. 44); за Актом приймання-передачі від 31.01.2015 208,696 тис. куб. м газу на суму 168 331, 75 грн. (а. с. 45); за Актом приймання-передачі від 28.02.2015 163, 794 тис. куб. м газу на суму 132 114, 32 грн. (а. с. 46); за Актом приймання-передачі від 31.03.2015 128, 997 тис. куб. м газу на суму 104 047, 46 грн. (а. с. 47); за Актом приймання-передачі від 30.04.2015 59,347 тис. куб. м газу на суму 122 781, 96 грн. (а. с. 48); за Актом приймання-передачі від 31.05.2015 17, 060 тис. куб. м газу на суму 35 295, 13 грн. (а. с. 49); за Актом приймання-передачі від 30.06.2015 9, 224 тис. куб. м на суму 19 083,37 грн. (а. с. 50). Усього на загальну суму 1 748 099, 95 грн.

У свою чергу, Покупець у період з 30.05.2014 по 03.09.2015 у повному обсязі оплатив вартість поставленого природного газу на суму 1 748 099, 95 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, належним чином засвідчені копії яких наявні у матеріалах справи (а. с. 88-100).

Оскільки розрахунок за спірним Договором було здійснено ПАТ «Маріупольгаз» несвоєчасно, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду з позовом про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення місцевого господарського суду пыдлягає частковому скасуванню, виходячи з такого.

Апеляційний господарський суд, оцінивши зміст спірного договору, дійшов висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 ЦК України та статей 264-271 ГК України.

Згідно зі статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Факт поставки природного газу підтверджується відповідними Актами приймання-передачі природного газу та не заперечується сторонами.

Позивачем заявлено до стягнення 3 % річних у сумі 10 581, 55 грн. за період з 20.02.2014 по 03.09.2015.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перерахунку суми 3 % річних суд першої інстанції виходив з умов пункту 6.1 Типового договору № 08/1866-13 від 28.04.2014 (який набув чинності 01.01.2014) у редакції на момент його укладання, відповідно до якого у разі неповної оплати газу протягом місяця поставки остаточний розрахунок здійснюється протягом 5 календарних днів після підписання сторонами акта приймання-передачі газу.

Оскільки акти приймання-передачі газу за січень та лютий 2014 року були підписані сторонами 30.04.2014, то кінцевою датою оплати поставленого за ними природного газу є 05.05.2014.

Додатковою угодою № 1 сторони, зокрема, виклали пункт 6.1 Договору у новій редакції та визначили, що у разі неповної оплати газу протягом місяця поставки остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Відповідно до пункту 9 Додаткової угоди № 1 її дія вищенаведеного положення поширюється на відносини сторін, що фактично склались з 18.03.2014.

Таким чином, починаючи з березня 2014 року оплата газу здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, та не ставиться у залежність від складання сторонами Акту приймання-передачі.

При цьому колегія суддів зауважує, що за змістом пункту 3.4 спірного Договору (у редакції Додаткової угоди № 1) Акт приймання-передачі газу надається Продавцю не пізніше 5 числа місяця, наступного місяцем поставки.

Водночас, як передбачено пунктом 6.1 Договору) оплата за газ первинно здійснюється Покупцем шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Наведене свідчить про те, що за умовами Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 28.04.2014 оплата газу не залежить від дати складання Акту приймання-передачі.

У разі ж неповної оплати протягом місяця поставки газу остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, починаючи з березня 2014 року, відколи умови Договору діють у редакції Додаткової угоди № 1, кінцевою датою оплати поставленого природного газу є 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, незалежно від дати складання Акту приймання-передачі.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, здійснений позивачем, колегія суддів вважає, що з ПАТ «Маріупольгаз» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» підлягають стягненню відсотки річних у розмірі 7 910, 18 грн. за період з 06.05.2014 по 02.09.2015.

Отже, рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних у сумі 458, 86 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 147 843, 12 грн. за період з березня 2014 року по серпень 2015 року.

Як зазначено вище, при визначенні строку оплати за поставлений природний газ суд першої інстанції виходив із умов пункту 6.1 у редакції Типового договору № 08/1866-13 від 28.04.2014 та Додаткової угоди № 1 до нього.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (пункт 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013).

Колегія суддів також зауважує, що індекс інфляції визначається за місяць у цілому і не може бути розрахований для окремого дня.

Виходячи з наведеного вище, враховуючи лист Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997 та пункт 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» № 14 від 17.12.2013, перевіривши здійснений позивачем арифметичний розрахунок, колегія суддів доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 82 508, 62 грн. за період з червня 2014 року по серпень 2015 року.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 6 525, 46 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в сумі 111 649, 66 грн., розраховану наростаючим підсумком, з 20.02.2014 по 03.09.2015.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, нарахованої позивачем з 20.02.2014 по 20.07.2015, місцевий господарський суд правильно виходив з умов пункту 7.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 до нього (а. с. 25-26), згідно з якими обовязок Покупця сплатити пеню виникає у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу ПАТ «Маріупольгаз» не здійснить повну оплату фактично отриманого природного газу. Оскільки у Додатковій угоді № 6 від 19.06.2015 до Договору (а. с. 32) сторони узгодили, що спірний Договір у частині поставки газу діє до 30.06.2015 (включно), то за умовами пункту 7.2 Договору пеня нараховується на заборгованість Покупця з 20.07.2015.

Також суд першої інстанції виходив з приписів частини другої статті 2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» № 85-VIII від 13.01.2015, якими передбачено, що на час, визначений у статті 1 цього Закону, встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не підпадає під визначення енергопостачальної організації, внаслідок чого положення вищезазначеної статті не розповсюджуються на правовідносини сторін.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» від 25.07.2012 № 705 гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. м3, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У пункті 5 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747, встановлено, що метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку (а. с. 31-44)

Предметом діяльності компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії (пункт 6 названого Статуту).

Ураховуючи, що природний газ є енергетичним ресурсом, гарантованим постачальником якого є підприємство позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є енергопостачальною компанією.

У свою чергу, ПАТ «Маріупольгаз» є виробником і виконавцем житлово-комунальних послуг, про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, згідно з якими основним видом діяльності відповідача є розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (код КВЕД 35.22).

Крім того, у матеріалах справи наявна належним чином засвідчена копія ліцензії на право постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданої ПАТ «Маріупольгаз» Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (а. с. 145).

Також за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є м. Маріуполь Донецької області, який внесено до переліку населених пунктів, на яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р (а. с. 104).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував приписи статті 2 Закону України № 85-VIII від 13.01.2015 та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Донецької області від 22.11.2016 у справі № 905/2372/16 підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 458, 86 грн. та інфляційних втрат у сумі 6 525, 46 грн., а в іншій частині підлягає залишенню без змін як законне та обгрунтоване.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам, а за подання апеляційної скарги на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, на рішення Господарського суду Донецької області від 22.11.2016 у справі № 905/2372/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 22.11.2016 у справі № 905/2372/16 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 458, 86 грн. та інфляційних втрат у сумі 6 525, 46 грн.

Абзац другий резолютивної частини рішення Господарського суду Донецької області від 22.11.2016 у справі № 905/2372/16 викласти у такій редакції:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Миколаївська, 16, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 3 % річних у розмірі 7 910, 18 грн., інфляційні втрати у сумі 82 508, 62 грн. та судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1 356, 28 грн.»

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: Л.Ф. Чернота

ОСОБА_3