ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р.Справа № 916/264/16

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді С.В. Таран

суддів Л.О. Будішевської, М. А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання О.М. Шитря,

за участю представників:

від позивача за первісним позовом - участі не брали;

від відповідача за первісним позовом - директор ОСОБА_1, наказ №1 від 10.03.2000; ОСОБА_2, довіреність б/н від 29.11.2016;

від третьої особи - ОСОБА_3, довіреність №888 від 10.11.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області

на рішення Господарського суду Одеської області від 08.04.2016

у справі №916/264/16

за позовом: фізичної особи підприємця ОСОБА_4

до відповідача: приватного підприємства Тепличне

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом: Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області

про визнання права власності

та за зустрічним позовом: приватного підприємства Тепличне

до відповідача: фізичної особи підприємця ОСОБА_4

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за зустрічним позовом: Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016р. фізична особа підприємець ОСОБА_4 (далі- ФОП ОСОБА_4В.) звернулась з позовом до приватного підприємства Тепличне (далі- ПП Тепличне) про визнання за нею права власності на нежиле приміщення продовольчого ларьку, яке знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Теплична 1, площею 123 кв.м за набувальною давністю.

За вказаною позовною заявою було порушено провадження у справі №916/264/16.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.02.2016 у справі №916/264/16 прийнято до спільного розгляду з первісним зустрічний позов приватного підприємства Тепличне до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про визнання за ним права власності на нежиле приміщення продовольчого ларьку, яке знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Теплична 1, площею 123 кв.м за набувальною давністю.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.04.2016 у справі №916/264/16 (суддя Н.Д. Петренко) у задоволенні позову фізичної особи підприємця ОСОБА_4 відмовлено; зустрічний позов приватного підприємства Тепличне задоволено: визнано за приватним підприємством Тепличне право власності на продовольчий ларьок за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Теплична 1, загальною площею 123 кв.м.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Авангардівська селищна рада Овідіопольського району Одеської області звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 08.04.2016 у справі №916/264/16 скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у повному обсязі в цій частині, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а також на те, що оскаржене рішення прийнято при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи.

У судовому засіданні 13.12.2016 представник скаржника апеляційну скаргу підтримав; представники відповідача за первісним позовом проти її задоволення висловили заперечення; представник позивача за первісним позовом участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про час та місце його розгляду, що підтверджується матеріалами справи (том І а.с. 193, 195).

Заслухавши пояснення представників скаржника та відповідача за первісним позовом, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Рішенням Виконавчого комітету Овідіопольської районної ради від 25.12.1987 №604 був затверджений акт приймання в експлуатацію державною приймальною комісією закінченого будівництвом обєкту- продовольчого ларьку радгоспу «Тепличний»; вирішено вважати прийнятим в експлуатацію зазначений об'єкт (том І а.с.32).

Із змісту вказаного акту вбачається, що замовником закінченого будівництвом обєкту є радгосп Тепличний, проектно-кошторисна документація на будівництво ларька розроблена силами радгоспу, затверджена його директором; будівництво здійснювалось господарським способом (том І а.с. 32 на звороті- 33).

На підставі розпорядження представника Президента України в Овідіопольському районі від 03.08.1993 №794 радгосп "Тепличний" було перереєстровано у державне сільськогосподарське підприємство "Тепличне" (том ІІ а.с.3, 7).

Відповідно до зазначеного розпорядження та пункту 1.1 статуту державного сільськогосподарського овочевого підприємства "Тепличне" дане підприємство є правонаступником радгоспу "Тепличний" (том ІІ а.с.4-6)

06.06.1996 Овідіопольською районною державною адміністрацією було зареєстровано колективне сільськогосподарське підприємство "Тепличне" (том ІІ а.с.41, 59), відповідно до пункту 1.1 статуту якого в редакції 1998 року, вказане підприємство є правонаступником державного сільськогосподарського підприємства «Тепличне» (том І а.с. 121, том ІІ а.с.42-58).

Згідно з пунктом 1 статуту відповідача за первісним позовом ПП «Тепличне» є повним правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства «Тепличне» (том І а.с. 34-41).

11.08.2001 між приватним підприємством Тепличне та фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір про спільну діяльність (далі договір від 11.08.2001), за умовами якого сторони приймають на себе зобовязання обєднати свої зусилля і спільно діяти для досягнення спільної мети; метою цього договору є використання будівлі продовольчого ларьку (балансова вартість якого становить 22334 грн) для обслуговування робітників продовольчими товарами власного й невласного виробництва і здійснення харчування всіх робітників, що знаходяться на території ПП Тепличне, проведення урочистих та інших заходів (том І а.с. 11).

У пунктах 2.1 - 2.5, 3.1-3.4 договору 11.08.2001 сторонами узгоджено, що приватне підприємство Тепличне зобовязується забезпечити електро- та водопостачання спірної будівлі, перевезення продукції; частково забезпечити будматеріалами для утримання території; забезпечити необхідне коло осіб для виконання робіт по створенню необхідних технологічних робіт по реалізації продуктів; здійснювати цілодобову охорону території і обєктів спільної діяльності силами сторожів, а фізична особа підприємець ОСОБА_4 зобовязується по можливості сприяти роботам щодо поліпшення стану будівлі; розрахунки за електроенергію здійснюються приватним підприємством Тепличне, розрахунки за воду, за газ (при підключенні) - фізичною особою підприємцем ОСОБА_4; плата за користування будівлею останнєю не проводиться, а поліпшується її стан.

Вказаний договір вступає в силу з дати його підписання і діє до 31.12.2001 (пункт 5.1 договору від 11.08.2001).

Із матеріалів справи також вбачається, що 18.06.2004 між Авангардівською селищною радою («орендодавець») та приватним підприємством Тепличне («орендар») було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Авангардівської селищної ради по вул. Теплична, 1, загальною площею 53,246 га строком дії на 49 років (том І а.с. 46-47).

Згідно з пунктом 3 вказаного договору на земельній ділянці знаходяться обєкти нерухомого майна згідно з технічним паспортом на виробничі та невиробничі будівлі від 30.04.2004, виданим РБТІ Овідіопольського району.

Технічний паспорт на виробничі та невиробничі будівлі від 30.04.2004 в матеріалах справи відсутній, на вимогу Одеського апеляційного господарського суду ні орендарем, ні орендодавцем не поданий.

Між тим жодним учасником судового процесу не заперечується той факт, що спірний об'єкт нерухомого майна розташований на землях Авангардівської селищної ради.

Предметом спору у даній справі є визнання права власності за набувальною давністю на нежиле приміщення продовольчого ларьку площею 123 кв.м, яке знаходиться за адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт Авангард, вул. Теплична, 1.

Відповідно до приписів статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Первісні позовні вимоги мотивовані тим, що починаючи з 31.12.2001 приміщення продовольчого ларьку знаходиться у користуванні фізичної особи- підприємця ОСОБА_4, яке було передано їй ПП Тепличне на підставі договору від 11.08.2001; претензій та вимог щодо повернення зазначеного майна вона не отримувала.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4 з огляду на недоведеність нею одноособового володіння спірним майном, оскільки умови договору про спільну діяльність від 11.08.2001 передбачають спільне з ПП "Тепличне" використання продовольчого ларька, а також враховуючи те, що з часу спливу позовної давності для пред'явлення вимоги про повернення спірного майна після закінчення строку дії договору від 11.08.2001 не минуло 15 років.

Водночас колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає помилковим висновок господарського суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ПП "Тепличне" враховуючи наступне.

Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених частиною другою статті 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 1 Господарського процесуального кодексу України передбачає право відповідних осіб звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає не тільки з положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України, а також з приписів частини четвертої статті 344 Цивільного кодексу України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Статтею 328 Цивільного кодексу України унормовано, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 344 Цивільного кодексу України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю.

Виходячи із змісту цієї статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі:

- майно може бути об'єктом набувальної давності;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його безперервність;

- належність на праві власності майна іншій особі;

- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

- відсутність титулу у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому, позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника, крім випадків визначених частиною третьою статті 344 Цивільного кодексу України, тобто коли особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції належним чином не перевірив і не надав оцінки цим обставинам, не з'ясував чи є ФОП ОСОБА_4 належним відповідачем у даній справі, обмежившись при цьому лише посиланням на те, що спірне майно вже належить ПП "Тепличне", як правонаступнику радгоспу "Тепличний", який це майно збудував та ввів в експлуатацію. При цьому, місцевим господарським судом не було враховано, що у разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомий давнісному володільцю, то відповідачем має бути орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

За таких обставин, обгрунтованим є твердження скаржника про порушення Господарським судом Одеської області норм процесуального права, так як даний спір був розглянутий без залучення до участі у справі Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований спірний об'єкт нерухомого майна.

Задовольнивши позовні вимоги на підставі статті 392 Цивільного кодексу України місцевий господарський суд з власної ініціативи змінив підстави зустрічних позовних вимог, які обгрунтовувались давністю володіння, чим також порушив норми процесуального права. При цьому, господарським судом першої інстанції не було враховано правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27.01.2016 №6-1912цс15, відповідно до якої право власності на підставі статті 392 Цивільного кодексу України може бути визнано за особою, яка на час звернення з позовом до суду є титульним власником спірного майна та бажає констатувати перед третіми особами належність цього майна саме їй, тобто стаття 392 Цивільного кодексу України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах.

Поза увагою Господарського суду Одеської області залишився також той факт, що 15.01.1996 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Одеській області ("продавець") та товариством покупців, створеним членами трудового колективу державного сільськогосподарського овочевого підприємства Тепличне, зареєстрованого в Регіональному відділенні Фонду державного майна України в Одеській області 07.08.1995 наказом №1225 ("покупець") було укладено договір купівлі-продажу державного майна (далі договір від 15.01.1996), за умовами якого продавець зобовязався передати у власність покупця державне майно цілісного майнового комплексу державного сільськогосподарського овочевого підприємства Тепличне, що знаходиться за адресою: 270120, Одеська область, Овідіопольський район, пгп Авангард, розташоване на земельній ділянці площею 170 га, а покупець зобовязався прийняти майно і сплатити за нього ціну відповідно до умов вказаного договору (том І а.с.95-99).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.3, 1.4 договору від 15.01.1996 майно підприємства включає в себе всі його активи та пасиви, інвентарь, обладнання та інше майно згідно з актом оцінки вартості майна; вартість відчужуваного майна згідно з актом оцінки, затвердженим начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області №444 від 28.12.1996, складає 00 крб; майно державного сільськогосподарського овочевого підприємства Тепличне продано за 0 крб.

За актом приймання-передачі від 22.07.1996 продавець передав, а покупець прийняв продане за договором купівлі-продажу від 15.01.1996 шляхом викупу державне майно вартістю 00 (том І а.с.100).

В подальшому на об'єкт нерухомого майна Овідіопольським районним бюро технічної інвентаризації 22.01.2001 було видано реєстраційне посвідчення (том ІІ а.с.73), відповідно до якого КСП "Тепличне" на підставі договору купівлі-продажу від 15.01.1996 є власником тепличного комбінату в цілому згідно з актом приймання-передачі від 22.07.1996 та додатку (звідної відомості від 01.09.1995).

Із змісту акту приймання-передачі від 22.07.1996 (том І а.с.100) та звідної відомості від 01.09.1995 (том І а.с.101-104) вбачається, що до складу майна, придбаного за договором від 15.01.1996, не увійшов спірний об'єкт нерухомого майна- продовольчий ларьок, 1987 року будівництва, площею 123 кв.м.

Продовольчий ларьок за своїм призначенням є об'єктом соціальної інфраструктури.

Згідно з розділом "Особливі умови" договору купівлі-продажу від 15.01.1996 покупець зобов'язався до передачі місцевим органам влади об'єкти соцкульпобуту, житло, інженерні мережі та споруди залишаються державною власністю та використовуються за призначенням, забезпечується їх належна експлуатація протягом осіннє-зимового періоду.

Вказане залишилось поза увагою місцевого господарського суду.

У зустрічній позовній заяві ПП "Тепличне" зазначає, що з 04.03.2000 приміщення продовольчого ларька знаходиться на його балансі та використовується під розміщення їдальні та продовольчого ларька.

Однак перебування майна на балансі позивача не є безспірною ознакою наявності у даного підприємства права власності на спірне майно.

Позивачем всупереч положенням статті 344 Цивільного кодексу України, статті 33 Господарського процесуального кодексу України не надано суду доказів відсутності інших осіб, які претендують на це майно, а також відсутності підстав для володіння майном та набуття права власності.

Між тим наявність у володільця певної правової підстави виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному чинним законодавством порядку.

Саме таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20.05.2015 у справі №3-87гс15 (№911/130/14), відповідно до якої норми статті 344 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов'язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо) чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Враховуючи викладене, а також те, що зустрічні позовні вимоги обгрунтовані давністю володіння з посиланням на приписи статті 344 Цивільного кодексу України, які стосуються виключно чужого майна, тобто такого, яке має титульного власника або володільця (але використовується іншою особою), колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ПП "Тепличне".

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6).

Оскаржене рішення Господарського суду Одеської області від 08.04.2016 не відповідає цим вимогам з підстав неправильного застосування норм матеріального права та процесуального права, а тому підлягає частковому скасуванню.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви відповідно до правил статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача за первісним позовом.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 08.04.2016 у справі №916/264/16 в частині задоволення зустрічних позовних вимог та в частині розподілу судових витрат скасувати.

В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

В решті рішення Господарського суду Одеської області від 08.04.2016 у справі №916/264/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 19.12.2016.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна