ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа № 909/1353/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Український державний геологорозвідувальний інститут б/ н від 29.02.2016

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.02.2016 (суддя Шкіндер П.А.)

у справі № 909/1353/15

за позовом: Державного підприємства Український державний геологорозвідувальний інститут, м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Мізунь, с. Новий Мізунь, Долинський район, Івано-Франківська область

про стягнення 38 345, 93 грн

Державне підприємство Український державний геологорозвідувальний інститут звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТОВ Мізунь про стягнення 38 345, 93 грн, з яких: 19 710, 00 грн заборгованості за договором про надання послуг, 3 298, 86 грн пені, 14 356, 97 грн інфляційних втрат та 980, 10 грн 3% річних. Позов заявлено на підставі договору № КД2160-00 з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування від 04.02.2013, укладеного позивачем з відповідачем.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем умов договору в частині оплати за надані послуги І етапу по акту здавання-приймання від 18.03.2014 на суму 19 710, 00 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 09.02.2016 у справі № 909/1353/15 відмовлено в задоволенні позову ДП "Український державний геологорозвідувальний інститут" до ТОВ "Мізунь" про стягнення 38 345, 93 грн заборгованості.

Відмовляючи в задоволенні позову, господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено надання відповідачу послуг, обумовлених договором № КД 2160-00 від 04.02.2013, оскільки акт здавання-приймання робіт за першим етапом 2014 року № 1/2014 від 18.03.2014 підписаний з боку ТОВ "Мізунь" неуповноваженою особою та не може бути належним доказом, який підтверджує факт надання послуг відповідачу. Внаслідок підписання даного акту не директором відповідача, він не може бути підставою для фінансових розрахунків між сторонами. Позивачем не подано до суду доказів на підтвердження факту надання відповідачу послуг в повному обсязі, які передбачено п.п. 4.2, 4.3 договору № КД 2160-00 від 04.02.2013, а саме укладеного у письмовій формі інформаційного звіту. Крім того, позивачем не подано доказів (квитанцій про відправлення поштових відправлень, повідомлень про вручення поштових відправлень, описів цінних листів, тощо) про направлення рахунку на передоплату, рахунку на оплату та акту здавання-прийняття відповідачу та отримання останнім вказаних документів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.02.2016 в справі №909/1353/15 скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги ДП Український державний геологорозвідувальний інститут про стягнення 38 345,93 грн заборгованості задоволити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що ТОВ Мізунь прийнято роботи, виконані ДП Український державний геологорозвідувальний інститут, що підтверджується копією реєстру згрупованих рекомендованих поштових відправлень від 21.03.2014 про факт відправлення виконавцем робіт звітних матеріалів, а також направлення ДП Український державний геологорозвідувальний інститут акту здавання-приймання № 1/2014 від 18.03.2014, який містить підпис представника ТОВ Мізунь скріплений печаткою. Тому, враховуючи відсутність заяв замовника про недоліки та в силу ч. 1 ст. 853 ЦК України, ТОВ Мізунь втрачено право в наступному посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Також, апелянт вказує на необґрунтованість посилань суду першої інстанції, що акт здавання-приймання № 1/2014 від 18.03.2014 не може бути належним доказом по справі оскільки підписаний неуповноваженою особою, з огляду на те, що договір №КД2160-00 та акт здавання-приймання № 1/2014 від 18.03.2014 підписані керівником підприємства ОСОБА_1, а також на те, що п. 10.2. договору №КД2160-00 передбачено обовязок сторін повідомляти одна одну про зміни у відомостях про себе, що містяться у цьому договорі, в термін 10 робочих днів з моменту виникнення таких змін.

Посилається скаржник і на можливість передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обовязків можливе за наявності реального виконання робіт за договором.

Апелянт зазначає, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 06.10.2014 в справі № 909/851/14 стягнуто заборгованість за прийняті ТОВ Мізунь роботи згідно ІV етапу договору № КД2160-00 від 04.02.2013, що підтверджується підписаним та скріпленим печатками сторін актом здавання-приймання №4/2013 від 16.12.2013 на загальну суму 19 845,00 грн, а тому не охоплює період, в який виконувалися роботи І етапу 2014 року та не стосується предмету позову в даному спорі.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 у справі № 909/1353/15 (головуючий суддя Бойко С.М., судді: Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.) скасовано рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.02.2016 у справі № 909/1353/15, позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 38 345, 93 грн заборгованості за договором № КД2160-00 від 04.02.2013.

Скасовуючи рішення господарського суду першої інстанції та приймаючи нове про задоволення позовних вимог, апеляційний господарський суд на підставі поданих ДП "Український державний геологорозвідувальний інститут" до господарського суду апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме супровідного листа № 513 від 20.03.2014 та реєстру згрупованих рекомендованих поштових відправлень від 21.03.2014, встановив, що акти здавання-приймання наданих послуг в 2-х примірниках та звітні матеріали було надіслано на адресу ТОВ "Мізунь". При цьому, враховуючи наявність повернення підписаного відповідачем акту здавання-приймання № 1/2014 від 18.03.2014, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивачем належним чином виконано зобовязання за договором від 04.02.2013, у звязку з чим у відповідача відповідно до п. 5.4 вказаного договору виник обовязок з оплати виконаних робіт до 01.04.2014 (включно). Таким чином, на думку господарського суду апеляційної інстанції, відповідачем було допущено прострочення виконання зобовязання з оплати виконаних робіт починаючи з 02.04.2014.

Також, судом встановлено, що договір № КД2160-00 від 04.02.2013 підписаний ОСОБА_1 Згідно з наказом №67-к від 09.08.2013 змінено особу, яка уповноважена підписувати документи від імені товариства, проте не повідомлено про це позивача, в той час, як п. 10.2. договору зазначаено, що сторони зобовязуються повідомляти одна одну про зміни у відомостях про себе, що містяться у цьому договорі, у термін 10 робочих днів з моменту виникнення таких змін. Отже, доводи відповідача в цій частині визнано необгрунтованими.

Постановою Вищого господарського суду України від 04.10.2016 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 у справі № 909/1353/15 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 у справі № 909/1353/15 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Львівського апеляційного господарського суду.

Як вбачається із постанови Вищого господарського суду України від 04.10.2016, підставою скасування постанови апеляційної інстанції у цій справі було недослідження обставини справи щодо моменту виникнення у відповідача обовязку з оплати наданих йому позивачем послуг, а саме коли відповідач отримав акт здавання-приймання № 1/2014 та з якого моменту розпочинається перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача пені.

Також, суд касаційної інстанції зазначив про невірну кваліфікацію апеляційним судом правової природи договору та зазначив, що укладений сторонами договір за своєю правовою природою не є договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, а є договором про надання послуг за плату. Поряд з цим, вказав, що невірна кваліфікація правої природи договору не вплинула на правильність встановлення фактичних обставин справи щодо надання позивачем послуг та споживання їх відповідачем, оскільки на відміну від договору підряду, в тому числі на проведення проектних та пошукових робіт, акт приймання-передачі наданих послуг не має такої доказової сили як акт приймання-передачі підрядних робіт та оцінюється судом разом з іншими доказами, які свідчать про факт надання послуг.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 справу 909/1353/15 призначено до розгляду в судовому засіданні 29.11.2016. Крім того, зобовязано відповідача надати суду письмові докази, з яких вбачається дата отримання акту здавання приймання № 1/2014 та письмові пояснення щодо дати його підписання. Позивача зобовязано надати суду докази, з яких вбачається дата отримання підписаного відповідачем акту здавання-приймання № 1/2014 від 18.03.2014.

На виконання ухвали суду позивачем надано пояснення, в яких останній вказував, що датою отримання акту здавання-приймання № 1/2014 від 18.03.2014 є 15.04.2014, про що свідчить запис в журналі обліку руху актів здавання-приймання робіт за договорами з замовниками, копію якого долучено до пояснень.

Відповідач вимог ухвали суду не виконав.

В судовому засіданні 29.11.2016 з метою повного та всебічного перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відкладення розгляду справи та повторного витребування у відповідача письмових доказів, з яких вбачається дата отримання акту здавання приймання № 1/2014, дата надсилання вказаного акту позивачу та письмові пояснення щодо дати його підписання.

12 грудня 2016 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від відповідача, в яких останній вказував, що фактичного виконання додаткової угоди та додатків до неї на 2014 рік не відбулось, оскільки жодних послуг позивач відповідачу не надавав. Також зазначає, що акт наданих послуг підписано не уповноваженою особою, а матеріали справи не містять належних доказів направлення рахунку на передоплату, рахунку на оплату та акту здавання-приймання відповідачу та отримання останнім вказаних документів. Вказує, що відповідач не отримував не підписував акт та звіт, а про такі документи йому стало відомо під час розгляду даної справи. Поряд з цим, стверджує, що до вимог про стягнення пені слід застосувати наслідки спливу спеціальної позовної давності.

В дане судове засідання сторони явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, хоча про час, дату та місце розгляду спору були повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, письмових пояснень сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, врахувавши вказівки, що містяться в постанові касаційної інстанції, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом встановлено, що 04.02.2013 ТОВ "Мізунь" (замовник) та ДП "Український державний георозвідувальний інститут" (виконавець) було укладено договір № КД2160-00 з проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування (Ново-Мізунське родовище (свердловини №№ 4, 8-г)), відповідно до п. 1 якого виконавець зобов'язався виконати для замовника, а замовник зобов'язався прийняти й оплатити роботи з моніторингу та наукового і супроводження надрокористування (далі - роботи) Ново-Мізунським родовищем (свердловини №№ 4, 8-г) відповідно до умов цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору, моніторинг та наукове супроводження здійснюється на підставі Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615 та Угоди про умови користування надрами від 17 квітня 2012 року № 5526, що є додатком до спеціального дозволу на користування надрами.

Пунктом 1.3 договору сторони погодили, що обсяг робіт, етапи (підетапи) та строки їх виконання наведені в календарному плані у додатку, який є невідємною частиною цього договору та складається виконавцем щомісячно.

Відповідно до п. 3.1 договору строки виконання робіт або їх етапів (підетапів) визначаються календарним планом (додаток № 1) на поточний рік.

Згідно з п.п. 4.1 4.3 договору перелік звітної документації, що підлягає оформленню та здаванню виконавцем замовнику за окремими етапами (підетапами) виконання робіт та за договором у цілому, а також вимоги до їх змісту визначаються цим договором. По завершенню кожного етапу (підетапу) виконавець надає замовнику акт здавання-приймання робіт в 2-х примірниках та інформаційний звіт у письмовій формі. Замовник протягом 5 робочих днів з дня одержання звітних документів та акта здавання-приймання робіт, зазначених в п. 4.1 цього договору, якщо виконані роботи відповідають умовам договору, зобов'язаний направити виконавцю підписаний та належним чином оформлений акт здавання-приймання робіт.

Пунктами 5.1 5.4 договору сторони погодили, що загальна вартість робіт згідно з цим договором визначається протоколом узгодження договірної ціни, який є додатком 2 до договору. Вартість кожного окремого етапу (підетапу) зазначається в календарному плані (додаток 1) у межах узгодженої загальної вартості робіт згідно з цим договором. Замовник перераховує виконавцю аванс у розмірі 25% від вартості робіт за відповідним етапом (підетапом). Перерахування авансу здійснюється на підставі рахунку-фактури виконавця протягом 10 робочих днів з дати отримання рахунку. Остаточний розрахунок за виконаний етап (підетап) здійснюється замовником на підставі акту здавання-приймання робіт протягом 10 робочих днів з дати його підписання.

Відповідно до п. 6.2 договору у разі несвоєчасної оплати за виконані роботи замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання своїх обовязків.

Згідно з п. 10.4 договору він набирає чинності з дати його підписання і діє до 17.04.2032.

Пунктом 11 договору сторони визначили додатки до договору: додаток № 1 Календарний план; Додаток № 2 Протокол узгодження договірної ціни.

Додатком № 1 до додаткової угоди № 1 від 02.12.2013 до вказаного договору сторонами було узгоджено календарний план на 2014 рік, в якому наведені обсяг робіт, етапи (підетапи) та строки їх виконання, зокрема передбачено, що вартість робіт на об'єкті Ново-Мізунське родовище (свердловини №№ 4,8-г) становить: І етапу 19 710,00 грн, термін виконання березень 2014 року; ІІ етапу 19 710,00 грн, термін виконання - червень 2014 року; ІІІ етапу 19 710,00 грн, термін виконання - вересень 2014 року; IV етапу 19 710,00 грн, термін виконання - грудень 2014 року.

Згідно з додатком № 2 до додаткової угоди № 1 від 02.12.2013 до договору сторонами складено протокол узгодження договірної ціни на 2014 рік, у сумі 65 700, 00 грн.

Вказані додаток № 1 "Календарний план" та Додаток № 2 "Протокол узгодження договірної ціни" підписані та скріплені печатками сторін.

Тобто сторонами укладено договір про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Впродовж 2013 року ДП "Український державний георозвідувальний інститут" надавалися послуги ТОВ "Мізунь" відповідно до вищевказаного договору.

Державним підприємством "Український державний георозвідувальний інститут" надіслано ТОВ "Мізунь" супровідний лист № 513 від 20.03.2014 разом з актами здавання-приймання наданих послуг в 2-х примірниках та звітні матеріали відповідно до розділу 4 договору від 04.02.2013. Вказане узгоджується з копією реєстру згрупованих рекомендованих поштових відправлень від 21.03.2014.

Відповідно до акту здавання-приймання № 1/2014 від 18.03.2014, який з боку замовника підписано ОСОБА_1, вартість послуг першого етапу за додатковою угодою № 1 від 02.12.2013, наданих ДП "Український державний георозвідувальний інститут", становить 19 710, 00 грн.

Вказане підтверджується також рахунком № 436 від 18.03.2014 на оплату за проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування (Ново-Мізуньське родовище) І етап за додатковою угодою № 1 від 02.12.2013 до договору № КД2160-00 від 04.02.2013.

Отже, вищевказані докази свідчать про факт надання послуг та підставність позову в частині стягнення 19 710, 00 грн основного боргу.

З вказаними висновками погодився і суд касаційної інстанції.

Отже, доводи скаржника в цій частині суд вважає безпідставними.

Як вказувалось вище, в постанові касаційної інстанції вказано про необхідність дослідження судом обставини справи щодо моменту виникнення у відповідача обовязку з оплати наданих йому позивачем послуг, а саме коли відповідач отримав акт здавання-приймання № 1/2014 та з якого моменту розпочинається перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача пені.

На виконання обовязкових вказівок касаційної інстанції, апеляційним судом витребовувались у відповідача письмові докази, з яких вбачається дата отримання акту здавання приймання № 1/2014, дата надсилання вказаного акту позивачу та письмові пояснення щодо дати його підписання.

Однак, відповідачем не надано суду відповідні докази, отже апеляційна інстанція змушена вирішувати спір за наявними в матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до умов договору від 04.02.2013 по завершенню кожного етапу (підетапу) виконавець надає замовнику акт здавання-приймання робіт в 2-х примірниках та інформаційний звіт у письмовій формі (п. 4.2 договору). Замовник протягом 5 робочих днів з дня одержання звітних документів та акта здавання-приймання робіт, зазначених в п. 4.1 цього договору, якщо виконані роботи відповідають умовам договору, зобов'язаний направити виконавцю підписаний та належним чином оформлений акт здавання-приймання робіт (п. 4.3 договору). Остаточний розрахунок за виконаний етап (підетап) здійснюється замовником на підставі акту здавання-приймання робіт протягом 10 робочих днів з дати його підписання (п. 5.4 договору).

Таким чином, сторонами в договорі від 04.02.2013 був обумовлений обовязок замовника протягом 5 робочих днів з дня одержання акта здавання-приймання робіт підписати його і направити виконавцю та в подальшому здійснити остаточний розрахунок за виконаний етап протягом 10 робочих днів з дати підписання вказаного акта.

Відповідно до реєстру згрупованих рекомендованих поштових відправлень акти здавання-приймання наданих послуг в 2-х примірниках та звітні матеріали було надіслано ДП "Український державний геологорозвідувальний інститут" на адресу ТОВ "Мізунь" 21.03.2014.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ нормативних строків пересилання поштових відправлень, такі без урахування вихідних днів обєктів поштового звязку, здійснюються між іншими населеними пунктами різних областей України Д+5, де Д день подання поштового відправлення до пересилання в обєкті поштового звязку.

З урахуванням того, що в поштовому відділенні с. Новий Мізунь (Старий Мізунь) затверджено робочий графік з вівторка по суботу (про що міститься інформація на сайті Українського державного підприємства «Укрпошта») відповідач отримав поштове відправлення не пізніше 28.03.2014.

Протягом 5 робочих днів відповідач мав обовязок підписати акт та направити його виконавцю. Тобто, останній день для підписання та направлення акту 04.04.2014.

Отже, 07.04.2014 (оскільки 05.04.2014 субота) почався 10-денний строк (робочі дні) для здійснення остаточного розрахунку та закінчився він 18.04.2014.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що отримання позивачем підписаного акту лише 15.04.2014 свідчить про бездіяльність відповідача, який не вчинив вчасно дії, передбачені п. 4.3 договору.

Відтак, пеню та нарахування в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України слід розраховувати з 19.04.2014, в той час, як позивач визначив дату початку розрахунку 02.04.2014.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши власний розрахунок, колегія суддів дійшла висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача за період з 19.04.2014-27.11.2015 підлягає до стягнення 13 204, 13 грн інфляційних втрат та 952, 56 грн 3% річних. В задоволенні решти сум, заявлених позивачем до стягнення, слід відмовити за їх безпідставністю.

Також позивачем заявлено до стягнення 3 298, 86 грн пені за період з 02.04.2014-02.10.2014.

Відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача про стягнення з ТОВ "Мізунь" суми пені.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частинами 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вказувалось вище, зобовязання відповідача щодо оплати коштів мало бути виконано до 19.04.2014. Отже, саме з 19.04.2014 почалось прострочення зобовязання та у позивача виникло право на нарахування пені.

Поряд з цим, з позивач звернувся до суду з позовною заявою в грудні 2015 року, в той час як позовна давність щодо стягнення пені в даному випадку закінчилась в квітні 2015 року. Умови договору не містять домовленості сторін щодо збільшення строку позовної даності.

Отже, в задоволенні вимоги позивача про стягнення пені слід відмовити, у звязку з пропуском строку спеціальної позовної давності.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд в порушення ст. 43 ГПК України не в повному обсязі дослідив всі обставини справи, а наведені в оскаржуваному рішенні висновки не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права, відтак, таке рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, розподіл судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 вказано, що у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

З огляду на скасування рішення місцевого господарського суду, судовий збір, у тому числі за подання касаційної скарги, розподіляється пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105, Львівський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу задоволити частково.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.02.2016 у справі № 909/1353/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" ; місцезнаходження: 77543, Івано-Франківська обл., Долинський район, село Новий Мізунь, вулиця Ровенька, будинок 1 на користь Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут" ; 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, будинок 78-А 19 710, 00 грн основного боргу, 13 204, 13 грн інфляційних втрат, 952, 56 грн 3% річних та 1 075, 72 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" ; місцезнаходження: 77543, Івано-Франківська обл., Долинський район, село Новий Мізунь, вулиця Ровенька, будинок 1 на користь Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут" ; 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, будинок 78-А 1 183, 30 грн судового збору за перегляд в апеляційній інстанції.

4. Стягнути з Державного підприємства "Український державний геологорозвідувальний інститут" ; 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, будинок 78-А на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізунь" ; місцезнаходження: 77543, Івано-Франківська обл., Долинський район, село Новий Мізунь, вулиця Ровенька, будинок 1 173, 73 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору за перегляд в касаційній інстанції.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

6. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 19.12.2016.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.