РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року Справа № 903/108/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Саврій В.А. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №б/н від 21 листопада 2016 року)

відповідача 1: не з'явився

відповідача 2: ОСОБА_2 (довіреність №010.01/2344 від 11 квітня 2014 року)

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-бельгійське підприємство з іноземними інвестиціями "Євролакт" на рішення господарського суду Волинської області від 14.09.2016 року у справі №903/108/16 (суддя Вороняк А.С.)

за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-бельгійське підприємство з іноземними інвестиціями "Євролакт"

до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД (відповідач 1)

та до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (відповідач 2)

про розірвання іпотечного договору №151208Z127 від 08.12.2008 року та договору застави №151208Z131 від 08.10.2008 року

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області (суддя Вороняк А.С.) від 14 вересня 2016 року у справі №903/108/16 у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-бельгійське підприємство з іноземними інвестиціями "Євролакт" (надалі позивач) до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Каскад-Продакшн" ЛТД (надалі відповідач 1) та Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (надалі відповідач 2) про розірвання іпотечного договору №151208Z127 від 08 грудня 2008 року та договору застави №151208Z131 від 08 жовтня 2008 року було відмовлено /т.4, а.с.162-165/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що укладення додаткових угод до кредитних договорів, не є підставою для розірвання договору, яким було забезпечено виконання основного зобов'язання. Щодо позовних вимог позивача до відповідача 1 (ТОВ Каскад-Продакшн ЛТД), суд зазначив, що сторонами іпотечного договору №151208Z127 від 08 грудня 2008 року та договору застави №151208Z131 від 08 жовтня 2008 року є ТОВ Спільне українсько-бельгійське підприємство з іноземними інвестиціями Євролакт (іпотекодавець, заставодавець) та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України"(іпотекодержатель, заставодержатель), а тому вимога до відповідача 1 щодо розірвання вказаних договорів є безпідставною.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-бельгійське підприємство з іноземними інвестиціями "Євролакт" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 14 вересня 2016 року у справі №903/108/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю /т.5, а.с. 4-11/. Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповноту з'ясування обставин. Зокрема, апелянт зазначає, що чинними на момент укладення Договору іпотеки та Договору застави є кредитні договори №151208К53 від 08 жовтня 2008 року та №151208К54 від 08 жовтня 2008 року, які були укладені в рамках генеральної угоди. Тобто, договір іпотеки та договір застави були укладені в забезпечення належного виконання умов кредитних договорів чинних на момент їх укладення 08 жовтня 2008 року. Таким чином, ТОВ СП "Євролакт" поручилося за виконання кредитних договорів №151208К53 від 08 жовтня 2008 року та №151208К54 від 08 жовтня 2008 року на умовах чинних станом на 08 жовтня 2008 року. При цьому, протягом строку дії кредитного договору №151208К53 від 08 жовтня 2008 року між банком та позичальником було підписано ряд додаткових договорів, якими було продовжено кінцевий термін сплати процентів за користування кредитними коштами, а також було погоджено новий графік надання та погашення кредиту. Зважаючи, що продовження кінцевого терміну сплати процентів за користування кредитними коштами фактично збільшує розмір нарахованих процентів, то такими додатковими договорами було змінено істотні умови зобов'язань за які поручилося ТОВ СП "Євролакт". Аналогічно, до кредитного договору №151208К54 від 08 жовтня 2008 року між банком та позичальником було підписано ряд додаткових договорів, якими, зокрема встановлювалися нові графіки сплати процентів за користування кредитними коштами, а також було продовжено кінцевий термін сплати нарахованих процентів до 07 жовтня 2011 року, хоча пунктом 3.2.3 кредитного договору №151208К54 від 08 жовтня 2008 року було визначено кінцевий термін погашення кредиту 07 жовтня 2009 року. Укладення додаткових угод змінило обставини забезпечення настільки, що, якби майновий поручитель знав про підвищення розміру відсотків на такі суми, то, він не уклав би договір іпотеки та договір застави. За таких умов, позивач виявив бажання скористатись своїм правом на розірвання договору іпотеки та договору застави на підставі статті 652 Цивільного кодексу України. В обґрунтування наявності умов за яких договір може бути розірваний апелянт зазначає: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) зобов'язання майнового поручителя були збільшені на істотну суму коштів, а виконання таких зобов'язань порушує майнові інтереси позивача та фактично позбавляє його того на що він розраховував при укладенні договорів забезпечення; 4) із суті правочину або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач. Таким чином, позивачем було чітко вказано та обґрунтовано одночасну наявність чотирьох умов, визначених статтею 652 Цивільного кодексу України, у зв'язку з якими він просив розірвати договір іпотеки та договір застави. Окрім того, сторонами на момент укладення договору іпотеки та договору застави не погоджено всіх істотних умов договорів. Більше того, сторони договору іпотеки та договору застави не погодили таку істотну умову, як термін (строк) виконання забезпеченого зобов'язання. Терміни погашення кредитів за кредитним договором №151208К53 від 08 жовтня 2008 року, за кредитним договором №151208К54 від 08 жовтня 2008 року відмінні від терміну погашення кредитів визначених генеральною угодою. Оскільки вказівка у договорах застави на строк виконання основного зобов'язання 07 жовтня 2013 року не відповідає строкам виконання основного зобов'язання визначених у кредитних договорах №151208К53 від 08 жовтня 2008 року, №151208К54 від 08 жовтня 2008 року, то така істотна умова, як термін (строк) виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання, обов'язковість якої в іпотечному договорі передбачена статтею 18 Закону України "Про іпотеку", не погоджена між сторонами при укладанні спірного іпотечного договору.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2016 року у справі №903/108/16 було поновлено строк на апеляційне оскарження, прийнято до провадження апеляційну скаргу позивача та призначено дату судового засідання на 02 листопада 2016 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 02 листопада 2016 року у справі №903/108/16 було відкладено розгляд апеляційної скарги на 23 листопада 2016 року.

Від відповідача 2 ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" надійшов відзив №010-5/2275 від 22 листопада 2016 року на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обгрунтування своїх заперечень посилається на доводи викладені в оскаржуваному рішенні.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23 листопада 2016 року у справі №903/108/16 було відкладено розгляд апеляційної скарги на 08 грудня 2016 року.

Ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 08 грудня 2016 року у справі №903/108/16 було продовжено строк розгляду апеляційної скарги та відкладено її розгляд на 20 грудня 2016 року.

В судовому засіданні 20 грудня 2016 року було оголошено перерву до 23 грудня 2016 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21 грудня 2016 року на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Павлюк І.Ю. у період з 21 грудня 2016 року по 30 грудня 2016 року включно та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді - доповідача) у справі, було внесено зміни до складу колегії суддів та визначено наступний її склад: головуючий суддя Мамченко Ю.А., суддя Дужич С.П., суддя Саврій В.А.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21 грудня 2016 року у справі №903/108/16 апеляційну скаргу було прийнято до свого провадження вищезазначеною колегією суддів.

Безпосередньо в судовому засіданні представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08 жовтня 2008 року між АТ Укрексімбанк та ТОВ Каскад-Продакшн ЛТД було укладено Генеральну угоду №151208N4, із змінами і доповненнями, внесеними відповідними додатковими угодами (далі - Генеральна угода) /т.1, а.с.59-91/, з лімітом заборгованості 25000000 дол. США та терміном дії до 07 жовтня 2013 року, в рамках якої між Банком та і Позичальником було укладено:

- Кредитний договір №151208К53 від 08 жовтня 2008 року, із змінами і доповненнями терміном дії до 07 жовтня 2011 року, з лімітом кредитної лінії 8708300 дол. США /т.1, а.с.173-247/;

- Кредитний договір №151208К54 від 08 жовтня 2008 року, із змінами і доповненнями, терміном дії до 07 жовтня 2011 року, з лімітом кредитної лінії 11380000 дол. США /т.1, а.с.92-172/ (далі разом Кредитні договори).

Згідно ст.2 Генеральної угоди сторони погодили, що термін "генеральна угода" означає цю Генеральну угоду, включаючи будь-які додатки до неї, графіки, списки або інші доповнення до неї, які є невід'ємною частиною цієї Генеральної угоди. Крім того, термін "кредитний договір" означає будь-який договір, угоду, правочин, що перебачає здійснення Кредитних операцій та який укладається Сторонами в рамках цієї Генеральної угоди та є її додатком.

Згідно пункту 4.3 статті 4 Генеральної угоди, термін користування кредитом за Генеральною угодою встановлюється до 07 жовтня 2013 року.

Згідно пункту 10.7 Генеральної угоди, будь-які зміни та доповнення до Генеральної угоди можуть бути внесені тільки у письмовому вигляді, оформляються, якщо інше не передбачено цією Генеральною угодою, додатковими угодами (правочинами), які підписується повноважними представниками Позичальника і Банку.

Згідно пункту 10.8 Генеральної угоди, усі додатки до Генеральної угоди є її невідємною частиною.

Згідно пункту 8.6 Кредитних договорів, будь-які зміни та доповнення до Кредитних договорів можуть бути внесені тільки у письмовому вигляді, оформляються, якщо інше не передбачено цими Договорами, додатковими договорами (правочинами), які підписується повноважними представниками Позичальника і Банку.

Згідно пункту 8.7 Кредитних договорів, усі додатки до них є невідємною їх частиною.

З метою забезпечення виконання зобовязань Позичальника що випливають із Генеральної угоди, між Банком та ТОВ СУБП Євролакт (далі - Майновий поручитель) було укладено:

1) нотаріально посвідчений Договір застави №151208Z131 від 08 жовтня 2008 року (далі - Договір застави), відповідно до якого ТОВ СУБП Євролакт (Заставодавець) з метою забезпечення виконання зобовязань Позичальника передав в заставу Банку рухоме майно - обладнання та інші основні засоби, що знаходяться за адресою: Миколаївська область, м.Вознесенськ, вул. Молодогвардійська, 58 А /т.2, а.с.1-8/;

2) нотаріально посвідчений Іпотечний договір №151208Z127 від 08 жовтня 2008 року (далі - Іпотечний договір), відповідно до якого ТОВ СУБП Євролакт (Іпотекодавець) з метою забезпечення виконання зобовязань Позичальника передав в іпотеку Банку нерухоме майно - частину головного виробничого корпусу літ. Д-2, загальною площею 1 372,9 кв.м., що становить 7/100 частин комплексу, який розташований за адресою: Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Молодогвардійська, 58 А /т.2, а.с.9-18/, (далі разом Договори забезпечення).

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 вкзаних Договорів забезпечення іпотекою/заставою за цими договорами забезпечуються вимоги Іпотекодержателя/Застоводержателя (Банку), що випливають з Генеральної угоди з усіма чинними кредитними договорами, які і укладаються в рамках Генеральної угоди, їй підпорядковуються та є Додатками до Генеральної угоди, є невідємними її частинами та складають єдиний документ (Генеральна угода та Додатки, далі - Кредитний договір), укладеної між Іпотекодержателем/Застоводержателем та ТОВ Каскад-Продакшн ЛТД, відповідно до якої Іпотекодержатель/Застоводержатель при виконанні Боржником умов та положень, визначених в Кредитному договорі, проводить кредитні операції виключно в межах загального ліміту заборгованості за Кредитним договором, встановленим у розмірі, що не перевищує суму, еквівалентну 25000000 доларів США. терміном користування до 07 жовтня 2013 року.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів передбачений статтею 188 Господарського кодексу України, де, зокрема, зазначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

За приписами частин 3, 4 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

В силу положень статті 627 Цивільного кодексу України, одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2 статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтями 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В свою чергу, згідно із положеннями статті 575 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України Про іпотеку та статті 1 Закону України Про заставу, заставою/іпотекою визнається такий вид забезпечення виконання зобов'язання майном, що залишається у володінні та користуванні заставодавця або третьої особи. Правова природа застави/іпотеки полягає узабезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою/іпотекою, одержати задоволення саме за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Отже, іпотека/застава є самостійними видами забезпечення виконання зобов'язання.

Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Розірвання договору з цієї підстави на вимогу заінтересованої сторони в судовому порядку можливе за наявності умов, вказаних у частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України, а саме:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З викладених норм права вбачається, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, виходячи з вищенаведеного та з зазначених положень Генеральної угоди, Майновий поручитель поручився за виконання Позичальником умов Генеральної угоди та укладеними в її межах кредитними договорами, які укладаються в рамках Генеральної угоди.

При цьому, під словосполученням кредитними договорами, які укладаються розуміється вже укладені кредитні договори та додатки до них, які були укладені до граничного терміну користування Кредитом за Генеральною угодою - до 07 жовтня 2013 року.

Укладення додаткових угод до кредитних договорів, не є підставою для розірвання договору, яким було забезпечено виконання основного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного суду України від 16 жовтня 2012 року у справі №3-44гс12.

Відповідно до статті 11 Закону України Про іпотеку, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Крім того, статтею 1 Закону України Про заставу передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Виходячи з цього, Майновий поручитель відповідає перед Кредитором виключно в межах вартості предметів застави/іпотеки, а тому твердження апелянта про одночасне існування чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, що призвело до збільшення обсягу відповідальності Майнового поручителя - є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо позовних вимог позивача до відповідача 1 (ТОВ Каскад-Продакшн ЛТД), суд першої інстанції правомірно зазначив, що сторонами іпотечного договору №151208Z127 від 08 жовтня 2008 року та договору застави №151208Z131 від 08 жовтня 2008 року є ТОВ Спільне українсько-бельгійське підприємство з іноземними інвестиціями Євролакт (іпотекодавець, заставодавець) та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України"(іпотекодержатель, заставодержатель), а тому вимога до відповідача 1 щодо розірвання вказаних договорів є безпідставною.

Щодо тверджень апелянта щодо того, що терміни погашення кредитів за кредитним договором №151208К53 від 08 жовтня 2008 року, за кредитним договором №151208К54 від 08 жовтня 2008 року відмінні від терміну погашення кредитів визначених генеральною угодою, слід зазначити наступне: відповідно до умов ст.2 Генеральної угоди сторони погодили, що термін "генеральна угода" означає цю Генеральну угоду, включаючи будь-які додатки до неї, графіки, списки або інші доповнення до неї, які є невід'ємною частиною цієї Генеральної угоди. Крім того, термін "кредитний договір" означає будь-який договір, угоду, правочин, що перебачає здійснення Кредитних операцій та який укладається Сторонами в рамках цієї Генеральної угоди та є її додатком. Відтак, сторонами відповідно до умов вищевказаних кредитних договорів погоджено терміни погашення кредитних зобов'язань в межах терміну дії Генеральної угоди до 07 жовтня 2013 року.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, господарський суд Волинської області дійшов правильного висновку, що право чи інтерес позивача не порушені, вимоги позивача є необґрунтованими, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, а також такі, що не відповідають нормам чинного законодавства, у звязку з чим суд відмовляє в позові через безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Апелянтом було подано до матеріалів справи копію Постанови Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №903/623/13 про визнання банкрутом ТОВ "Каскад-Продакш" ЛТД, якою залишено в силі Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 12 квітня 2016 року про ліквідацію ТОВ "Каскад-Продакш" ЛТД. Проте, на момент прийняття рішення судом першої інстанції по справі №903/108/16 Постановою Вищого господарського суду України від 06 липня 2016 року постанова апеляційної інстанції від 12 квітня 2016 року у справі №903/623/13 була скасована, відтак обставини щодо ліквідації ТОВ "Каскад-Продакш" ЛТД на момент винесення рішення були відсутні.

Відповідно до положень статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 14.09.16 року у справі №903/108/16 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-бельгійське підприємство з іноземними інвестиціями "Євролакт" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 903/108/16 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.