КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2016 р. Справа№ 910/13020/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Мінаєв Д.Д., представник за довіреністю №б/н від 02.10.2012р.;

від першого відповідача - Рямушкін І.Є., представник за довіреністю № б/н від 10.12.2015р.;

від другого відповідача - Суменко Я.А., представник за довіреністю № б/н від 17.11.2016р.;

від третіх осіб - представники не прибули,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Донецьке регіональне виробничо-торгівельне об'єднання "Донецькпромресурси" на рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016р. у справі №910/13020/16 (суддя Стасюк С.В.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Донецьке регіональне виробничо-торгівельне об'єднання "Донецькпромресурси" до публічного акціонерного товариства "Сбербанк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Авуар-Сервіс", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соболєвої В.Л. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової С.В. про визнання договору недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецьке регіональне виробничо-торгівельне об'єднання "Донецькпромресурси" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Сбербанк" та товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Авуар-Сервіс" про визнання Договору відступлення прав за договорами іпотеки недійсним та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про суб'єкта іпотекодержателя та обтяжувача майна - вбудовано-прибудованого приміщення в цокольному та на першому поверхах житлового будинку літ. А-14, загальною площею 1 106,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Донецьк, проспект Маяковського, будинок 16 - товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Авуар-Сервіс".

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.10.2016р. у справі №910/13020/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

При ухваленні даного рішення суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним. Враховуючи відмову у визнанні договору недійсним судом також було відмовлено і у задоволенні вимоги про скасування запису.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016р. у справі №910/13020/16 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що Договір про відступлення прав за договорами іпотеки від 01.06.2016 року підлягає визнанню недійсним, оскільки, він суперечить частині 1 статті 1078 та частині 3 статті 1079 Цивільного кодексу України.

Також, у скарзі апелянт вказує на відсутність повноважень у ОСОБА_7 на підписання договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 01.06.2016 року.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 19.12.2016 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представники відповідачів в судовому засіданні 19.12.2016 заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Треті особи правом на участь представників в даному судовому засіданні не скористалися, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином; про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми в даному судовому засіданні від третіх осіб до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка третіх осіб не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення третіх осіб, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Сбербанк", (кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фудторг" (позичальник) 12.10.2012 р. було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО від 12.10.2012 p., за умовами якого позичальнику було надано кредит у сумі 1 000 000,00 доларів США, з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі - 6 місячний LIBOR USD + 11 % річних в доларах США, з останнім днем повернення кредитних коштів за кредитним договором - 12.10.2014 р.

Згідно п. 2.1. кредитного договору належне виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечується іпотекою майна, а саме: вбудовано-прибудованого приміщення в цокольному та на першому поверхах житлового будинку літ. А-14, загальною площею 1106,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, проспект Маяковського, буд. 16.

Так, 27.11.2012 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Донецьке регіональне виробничо-торгівельне об'єднання "Донецькпромресурси" (іпотекодавець), товариством з обмеженою відповідальністю "Фудторг" (боржник) та публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Сбербанк", (іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л., зареєстрований в реєстрі за № 8032.

Відповідно до пункту 1.1 Іпотечного договору, за цим договором в забезпечення виконання зобов'язань боржника, які випливають із договору про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО, укладеного між боржником та іпотекодержателем 12.10.2012 року, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії (надалі - основний договір), які перелічені в статті 2 цього договору та можуть виникнути в майбутньому за чинним основним договором, іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку майно, зазначене в пункті 3.1. цього договору (надалі - предмет іпотеки).

Згідно з пунктом 3.1. Іпотечного договору, предметом іпотеки за цим договором є вбудовано-прибудоване приміщення в цокольному та на першому поверхах житлового будинку літ. А-14, загальною площею 1 106,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, проспект Маяковського,будинок 16, яке належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням комунального господарства виконкому Донецької міської ради 24.09.2001 року на підставі рішення Ворошиловської районної ради м. Донецька № 384 від 19.09.2001 року предмет іпотеки зареєстровано за іпотекодавцем - Комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м. Донецька 24.09.2001 року в реєстрову книгу № 3 дкв-49 за реєстровим № 5589.

Згодом, а саме 22.09.2015 між публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Сбербанк", (клієнт), товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Авуар-Сервіс" (фактор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фудторг" (боржник) укладено Договір факторингу № 2, відповідно до умов якого клієнт відступає, а фактор набуває від клієнта всі права за договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО від 12.10.2012, а також всі права за договорами забезпечення за кредитним договором та зобов'язується перерахувати на користь клієнта грошову суму.

Згідно Акту приймання-передачі відступлених прав від 01.06.2016 клієнт відступив, а фактор набув усі права клієнта та право грошової вимоги на отримання всіх грошових коштів (заборгованості) за договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО від 12.10.2012.

Крім цього, 01.06.2016 року між публічним акціонерним товариством "Сбербанк" (іпотекодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Авуар-Сервіс" (новий іпотекодержатель) укладено Договір про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 01.06.2016 року, зареєстровано в реєстрі за № 2351.

Згідно пункту 2.1 договору у зв'язку з набуттям новим іпотекодержателем усіх прав за Кредитним договором на підставі договору факторингу, іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває усіх прав іпотекодержателя, згідно з іпотечним договором від 27.11.2012, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 8032.

Позивач просить визнати Договір про відступлення прав за договорами іпотеки від 01.06.2016 року недійсним, оскільки, на його думку, вказаний договір суперечить частині 1 статті 1078 та частині 3 статті 1079 Цивільного кодексу України.

Також, позивач просить суд скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про суб'єкта іпотекодержателя та обтяжувача майна - товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Авуар-Сервіс".

Судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні вказаних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з наведеним висновком, з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Правовідносини стосовно фінансування під відступлення права грошової вимоги урегульовано главою 73 Цивільного кодексу України.

Так, частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (частина перша статті 1084 Цивільного кодексу України).

При цьому, плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається, що і має місце у оскаржуваному договорі.

Щодо суб'єктного складу таких правовідносин частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон) встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Зокрема, у пункті 1 частини першої статті 1 Закону визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За пунктом 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою.

У частині першій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ.

У даному випадку, другий відповідач (фактор) є фінансовою установою (Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК№429 від 07.11.2013 року).

При цьому, уклавши договір факторингу №2 другий відповідач став новим кредитором товариства з обмеженою відповідальністю "Фудторг".

Статтею 514 Цивільного кодексу України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.п. 1.1, 1.4 договору факторингу фактор набуває від клієнта всі права за договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО від 12.10.2012, а також всі права за договорами забезпечення (в тому числі за іпотечним договором від 27.11.2012) та зобов'язується перерахувати на користь клієнта грошову суму.

Згідно Акту приймання-передачі відступлених прав від 01.06.2016 клієнт відступив, а фактор набув усі права клієнта та право грошової вимоги на отримання всіх грошових коштів (заборгованості) за договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/12/27/ЮО від 12.10.2012.

За ч.1 ст.24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

У даному випадку іншого іпотечним договором не встановлено, а відступлення права вимоги за основним зобов'язанням передувало відступленню прав за вказаним іпотечним договором.

Таким чином, підстави для визнання недійсним спірного договору, який було укладено відповідно до умов договору факторингу від 22.09.2015 року, відсутні.

Щодо посилань апелянта на невідповідність договору про відступлення прав за договорами іпотеки частині 1 статті 1078 та частині 3 статті 1079 Цивільного кодексу України, то суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивач виходить із помилкового ототожнення правової природи договору факторингу із договором про відступлення прав за іпотечним договором, таким чином визначаючи підстави недійсності останнього на основі порушення вимог цивільного законодавства щодо порядку та умов укладення договору факторингу.

Крім цього, є необґрунтованими доводи апелянта про відсутність повноважень у ОСОБА_7 на підписання договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 01.06.2016 року.

Так, на вимогу апеляційного суду першим відповідачем було надано довіреність (оригінал - до огляду, копію - до справи) на уповноваження ОСОБА_7 на підписання договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 01.06.2016 року від ПАТ "Сбербанк".

Враховуючи вищенаведене, а також недоведеність позивачем порушення його прав укладенням оскаржуваного договору, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Щодо вимоги про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про суб'єкта іпотекодержателя та обтяжувача майна - товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Авуар-Сервіс", яка є похідною від вимоги про визнання недійсним договору, то у її задоволенні судом також відмовляється з огляду на необґрунтованість позову в частині визнання недійсним договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 01.06.2016 року.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги судом відмовляється, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Донецьке регіональне виробничо-торгівельне об'єднання "Донецькпромресурси" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2016р. у справі №910/13020/16 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи №910/13020/16 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Дідиченко