номер провадження справи 32/123/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2016 Справа № 908/2726/16

за позовом: Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, (69096, м. Запоріжжя, вул. Каховська, буд. 26)

до відповідача ОСОБА_1 Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137)

про стягнення 4 304 269,82 грн. заборгованості

Суддя Колодій Н.А.

За участю представників сторін:

Від позивача ОСОБА_2, довіреність № 57 від 31.12.2015 р.

ОСОБА_3С, довіреність №58 від 31.12.2015р.

Від відповідача ОСОБА_4, довіреність № 224/20-19 від 11.07.2016 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 3124738 грн.98коп., суми, на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів 933335грн. 50коп., 3% річних в розмірі 246195 грн. 34коп.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 17.10.2016 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/2726/16, судове засідання призначено на 16.11.2016 р. В судовому засіданні оголошувалась перерва до 07.12.2016р.

07.12.2016р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві (вих. № 007-33/15550 від 12.10.2016 р.). Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 44 від 01.10.2004 р., а саме: відповідач несвоєчасно здійснив оплату за спожиту активну електричну енергію в період з вересня 2015р. по червень 2016 р. Обґрунтовуючи позов ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 230, 232 Господарського кодексу України, ст. 26 Закону України Про електроенергетику, договором № 44 від 01.10.2004 р., просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму пені в розмірі 3124738 грн.98коп., суми, на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів 933335грн. 50коп., 3% річних в розмірі 246195 грн. 34коп.

Відповідач із позовними вимогами не погодився з підстав, викладених у письмовому відзиві, який надійшов до суду 14.11.2016 р. Зазначає, що заборгованість, на яку позивач нарахував відповідачу штрафні та фінансові санкції, була сплачена останнім у повному обсязі. Щодо розрахунків за електроенергію, спожиту з вересня 2015р. по червень 2016 р. (за платіжними вимогами від 16.10.2013 р. № 1893 на суму 29317613грн. 93 коп.) зазначає наступне. Розрахунок за електроенергію, спожиту у вказаний період, здійснений у порядку, визначеному нормами постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, про що свідчить запис у призначенні даного платежу.

На виконання приписів вказаного порядку 26.04.2016р. підписане спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію № 20-33. Відповідач зазначає, що підписавши акти звіряння та спільне протокольне рішення, сторони в такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків, тому фінансові та штрафні санкції не можуть бути нараховані на заборгованість, строк зобовязання з оплати якої змінено вказаним спільним протокольним рішенням. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог у частині стягнення пені 1160267,31 грн. та 3% річних 81265,02 грн., зменшити суму пені за несвоєчасно сплачену електроенергію на 99,9%.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду передано спір про стягнення з ОСОБА_1 Міські теплові мережі на користь Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго пені в розмірі 3124738 грн.98коп., суми, на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів 933335грн. 50коп., 3% річних в розмірі 246195 грн. 34коп.

Між ВАТ «Запоріжжяобленерго» (далі - позивач) та ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» (далі - відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії від 01.10.2004 р. № 44 з подальшими змінами та доповненнями (далі - договір).

Відповідно до умов розділу 1 договору, постачальник електричної енергії (позивач по справі) постачає електричну енергії споживачу (відповідач по справі), споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно розділу 2 договору, під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією, Правилами улаштування електроустановок та технічними умовами.

Відповідно до Закону України «Про електроенергетику» від 16.10.1997 р. та Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1996 року № 28 (зі змінами та доповненнями) (далі - Правила), договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Зокрема, укладення договору означає, що між сторонами досягнуто згоди з усіх його умов.

Приписами ч. ч. 6, 7 ст. 276 ГК України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно п.п. 6.1, 6.11 Правил користування електричною енергією розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору. Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених цими Правилами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до п.п. 5.1.п.5 додатку № 4 до договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 01.11.2006 р.), за підсумками розрахункового періоду Постачальник електричної енергії виписує Споживачу рахунок або платіжну вимогу-доручення для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних наданого Споживачем «Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію» з урахуванням сум платежів, що надійшли від споживача.

Згідно п. 7 додатку №4 до договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 01.11.2006 р.), споживач зобов'язаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дня отримання рахунку або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги - доручення, що направляється йому постачальником електричної енергії.

Датою отримання рахунку або платіжної вимоги-доручення вважається:

- при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена на фінансовому чеку поштового відділення, що підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту 3 дні), по області - 5 днів, по Україні - 7 днів);

- у випадку вручення рахунка або платіжної вимоги - доручення уповноваженому представнику споживача під розпис в журналі, дата зазначена в журналі;

- при направленні нарочним - дата вручення споживачу.

На виконання умов договору, відповідачу були виставлені та направлені на оплату рахунки за електроенергію спожиту за період з вересня 2015 р. по червень 2016 р.

Проте, в порушення умов договору рахунки за спожиту електричну енергію в вересні, грудні 2015 року, січні, лютому, березні, квітні, травні, червні 2016 р. були оплачені відповідачем з порушенням термінів оплати обумовлених умовами договору.

У зв'язку з виконання оплати рахунків з прострочення, позивачем предявлені до стягнення сума пені в розмірі 3 124 738,98 грн., 3% річних в розмірі 246 195,34 грн., інфляційні нарахування в розмірі 933 335,50 грн.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково на наступних підставах.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний припис містять п.п. 1, 7 ст. 193 ГК України.

Частиною 1 ст. 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору (ч. 7 ст. 276 ГК України).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У пункті 7 додатку № 4 до договору встановлено, що споживач зобовязаний у термін, що не перевищує 5-ти операційних днів з дня отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому постачальником.

Відповідно до п. 4.2.1 договору № 44 від 01.10.2004 р. за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію (п. 7 додатка № 4 Порядок розрахунків) та за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії (п. 6 додатка № 6 Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії), споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню в розмірі 0,5% від суми боргу простроченого платежу за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з вимогами Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 затверджений Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій. Згідно з п. 7 даного Порядку розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Факт порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати позивачем доведено.

Не погоджуючись із позовними вимогами відповідачем надано контррозрахунок пені та 3 % річних, та інфляційних втрат.

Відповідно до п. 1,7 Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ від 11.01.2005 р. № 20, цей Порядок визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату електроенергії.

Розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

З метою погашення боргу державою перед відповідачем за теплопостачання, 26.04.2016р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Департаментом фінансів Запорізької облдержадміністрації, Департаментом фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради, Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради, Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради, ОСОБА_1 «Міські теплові мережі», ВАТ «Запоріжжяобленерго», ДП «Енергоринок», Львівське МКП «Львівтеплоенерго», та НАК «Нафтогаз України», підписано Спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №20-33 на суму 29 317 613,93 грн. грн. (далі - спільне протокольне рішення)

Спільне протокольне рішення було укладено відповідно до вимог постанови КМУ від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі - Постанова) та згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 р. №; 493/688 (далі - Порядок).

З аналізу зазначених вище нормативних документів Постанови і Порядку та підписаного спільного протокольного рішення вбачається, що ці документи визначають виключно механізм проходження бюджетних коштів між різними суб'єктами. Будь-яких інших правовідносин ці документи не регулюють, у тому числі не змінюють відносин держави і постачальників ресурсів з надання пільг і субсидій, постачальників ресурсів і енергопостачальників з постачання електричної енергії, енергопостачальників і ДП «Енергоринок» з оптового постачання електричної енергії тощо.

Крім того, ст. 252 ЦК України визначено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Початок строку чи його закінчення можуть визначатися на календарну дату або подію, що має неминуче настати. В спільному протокольному рішенні, строків (термінів) в розумінні ст. 252 ЦК України не визначено.

Також, з огляду на положення ч. 4 ст. 4 ЦК України постанова Кабінету Міністрів не може змінювати встановлений п. 9.5 договору та ст. 651 ЦК України порядок зміни або розірвання договору.

Отже, Постанова і Порядок лише визначають механізм проходження коштів державного бюджету. Метою встановлення цього механізму є недопущення нецільового використання бюджетних коштів (не проведення розрахунків однією з сторін), для чого учасники розрахунків зобов'язуються прийняти бюджетні кошти та зарахувати їх на виконання відповідних зобов'язань, після чого передати ці кошти цільовим призначенням наступному учаснику розрахунків.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

В пункті 9.5 договору сторони погодили, що усі зміни та доповнення до цього договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

Правовідносини між сторонами виникли саме на підставі договору про постачання електричної енергії № 44 від 01.10.2004 р., до якого у встановленому порядку не було внесено відповідних змін.

У постанові Вищого господарського суду України від 17.05.2016 р. у справі № 908/1453/14 зазначено, що Верховний Суд України у своїх постановах в аналогічних правовідносинах неодноразово зазначав, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за електроенергію, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії. Отже, для застосування санкцій, передбачених умовами договору про постачання електричної енергії, та наслідків за порушення грошового зобовязання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором, який діяв на момент розгляду справи.

Згідно п.5 Спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №20-33 від 26.04.2016 р. (далі - СПР), усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач отримав грошові кошти від сторони-9 28.04.2016 р., що підтверджується копією банківської виписки, та на слідуючий день -29.04.2016 р. перерахував дані кошти ВАТ Запоріжжяобленерго, тобто в межах строку, встановленого спільним протокольним рішенням № 20/5099.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з 26.04.2016 р. - дати укладення спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №20-33, сторонами змінено порядок і строк проведення розрахунків за електроенергію, поставлену відповідно до договору № 44 від 01.10.2004 р.

Відповідно, судом відмовляється в задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача сум нарахованих до 04.04.2016р. (відстрочка оплати) та після укладення спільного протокольного рішення.

Оскільки, кошти були зараховані на рахунок позивача 29.04.2016р., а тому нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат до 26.04.2016 р. по рахункам №44/1а, №44/2а, №44/3а за загальний період з 05.04.2016р. по 26.04.2016р., тобто до дати укладення спільного протокольного рішення.

Відповідач помилково вважає, що позивач неправомірно включає до періоду нарахування пені та 3% річних дні оплат. Так, згідно п.1.9 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені. Отже, із аналізу зазначеного пункту Постанови вбачається, що в період нарахування пені не включається день фактичної сплати заборгованості, тобто повної сплати заборгованості, а не часткової. Оскільки, відповідач частково здійснював оплату заборгованості, то позивачем при нарахуванні не було включено дату часткової оплати боргу, а розрахунок пені та 3 % річних було правомірно здійснено лише на залишок заборгованості (наприклад, за спожиту у лютому 2016 р. електричну енергію відповідач 05.08.2016 р. здійснив часткову оплату боргу в розмірі 529 183,02 грн., отже нарахування було здійснено з 29.07.2016 р. по 04.08.2016 р., з 05.08.2016 р. було здійснено нарахування на залишок боргу).

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2.1 договору № 44 від 01.10.2004 р. за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію (п. 7 додатка № 4 Порядок розрахунків) та за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії (п. 6 додатка № 6 Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії), споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню в розмірі 0,5% від суми боргу простроченого платежу за кожний день прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Отже, нарахування та стягнення пені у разі неналежного виконання зобов'язань передбачено умовами укладеного сторонами договору та узгоджується з приписами чинного законодавства.

Відповідач в контррозрахунках пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань посилається на листи №1653/1/20 від 21.03.2016 р. та № 007-40/5162 від 01.04.2016р., оскільки в зазначених листах йдеться посилання на перенесення термінів сплати рахунків за спожиту електричну енергію у січні-лютому 2016 р. та неприйняття у зв'язку з таким перенесенням з боку позивача заходів з обмеження електропостачання об'єктів відповідача.

Але, слід зазначити, що посилання на те, що позивач не буде здійснювати нарахування штрафних санкцій та інших нарахувань зазначені листи не містять, та навпаки, в листі № 007-40/5162 від 01.04.2016 р. зазначено, що позиція ВАТ «Запоріжжяобленерго» щодо нарахування штрафних санкцій у разі порушення умов укладених договорів про постачання електричної енергії є незмінною до всіх без винятку суб'єктів господарювання в тому числі й до відповідача.

Відповідно до листа від 01.04.2016р. № 007-40/5162 ВАТ «Запоріжжяобленерго», з метою сталого проходження опалювального сезону 2015/2016 та запобігання негативних наслідків для споживачів теплової енергії і комунальних послуг, погодило перенесення сплати рахунків за спожиту електроенергію до 04.04.2016р.

Перевіривши надані суду розрахунки, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення суми пені та 3 % річних підлягають частковому задоволенню за загальний період з 05.04.2016р. по 26.04.2016р., а саме: суми пені в розмірі 722712грн. 24коп. та суми 3% річних в розмірі 50884грн. 79коп. В решті предявлених до стягнення сум пені та 3 % річних слід відмовити.

Також, позивачем предявлені до стягнення суми інфляційних нарахувань в розмірі 933335грн. 05коп.

Судом перевірено розрахунок та контрозрахунок відповідача і встановлено, що сума індексу інфляції підлягає частковому задоволенню в розмірі 145596грн. 28коп. за період з 05.04.2016р. по 26.04.2016р. (платіжне доручення № 44/2а) виходячи з наступного:

- відповідно до п. 3.1, 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до листа Верховного суду України № 62-97р від 03.04.97р. при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяці, тобто слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок слід починати з наступного місяця.

Так, наприклад, рахунок № 44/2а від 03.03.2016р. на загальну суму 12133665,24 грн. сплачено несвоєчасно. Частково платіж був здійснений 26.04.2016 р., тобто на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, існувала заборгованість, а тому відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат з урахуванням індексу інфляції за квітень 2016 р.

Перевіривши контррозрахунок суми індексу інфляції відповідача, суд встановив, що у своєму контррозрахунку відповідач збільшив період інфляційних нарахувань та здійснив нарахування за прострочення платежів, на які позивач нарахування не здійснював.

Так, позивач здійснив інфляційні нарахування за прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати за спожиту електроенергію у вересні 2015 р., січні, лютому, березні 2016 р. однак, відповідачем було здійснено контррозрахунок за прострочення грошового зобов'язання у квітні, травні, червні 2016 р.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В решті предявлених до стягнення сум слід відмовити.

Крім того, відповідач в відзиві на позовну заяву просить суд зменшити розмір пені.

В обґрунтування клопотання відповідача зазначив, що є соціально значимим теплопостачальним підприємством, що забезпечує централізоване теплопостачання міста Запоріжжя, і природний газ споживається відповідачем не для власних потреб, а для задоволення соціальних та комунальних потреб споживачів. Надходження від споживачів теплової енергії це єдиний дохід відповідача. Фінансова ситуація ОСОБА_1 МТМ ускладнює проведення поточних розрахунків за енергоносії, необхідні для вироблення теплової енергії, оскільки для своєчасних розрахунків грошових коштів після розподілу відповідно до Порядку № 217 не вистачає у значних розмірах, оскільки всі грошові кошти від споживачів теплової енергії не потрапляють в розпорядження ОСОБА_1, а перераховуються майже у 100% розмірі на рахунок ПАТ НАК Нафтогаз України. У міжопалювальний період підприємство відчуває значний брак коштів для здійснення постійних витрат. Прострочення відповідачем платежів з оплати електроенергії за договором спричинена також невідповідністю діючого тарифу на теплову енергію економічно обґрунтованому рівню витрат. Вважає, що перелічені обставини мають істотне значення та є винятковими в розумінні ст. 551 ЦК України та ст. 83 ГПК України, а тому є належною та достатньою підставою для максимального (на 99,9%) зменшення судом розміру заявленої позивачем до стягнення пені.

Позивач проти заявленого клопотання заперечив, зазначивши, що мається дебіторська заборгованість споживачів за спожиту електроенергію перед ВАТ Запоріжжяобленерго. Позивач знаходиться в тяжкому фінансовому становищі, що підтверджується матеріалами справи.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи ступень виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, суд дійшов висновку про доцільність зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на 50%, тобто до 361 356 грн. 12коп .

Згідно зі ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в частині задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, до відповідача ОСОБА_1 Міські теплові мережі про стягнення 4 304269,82 грн. заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 Міські теплові мережі (69091, м.Запоріжжя, бул.Гвардійський, буд. 137, ) на користь Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, , поточний рахунок № 8002 в АТ «ТАСКОМБАНК, МФО 339500) 361 356 (триста шістдесят одна тисяча триста пятдесят шість) грн. 12 коп. пені, суму 50 884 (пятдесят тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 79 коп. 3% річних, суму 145 596 (сто сорок пять тисяч пятсот девяносто шість) грн. 28 коп. індексу інфляції, суму 13787 (тринадцять тисяч сімсот вісімдесят сім) грн. 90коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України 23 грудня 2016 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.