ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Справа № 915/1137/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю КИЇВТРАНСОЙЛ, вул. Новодарницька/Санаторна, 28/9, оф. 2, м. Київ, 02099 ()

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю СТРОЙТОРГСЕРВІС, вул. Морехідна, 1В/3, офіс 206, м. Миколаїв, 54038 ()

про стягнення заборгованості по договору поставки № 06/08/01 від 06.08.2015 року в сумі 172 094, 83 грн., в тому числі: 153 220, 00 грн. основного боргу; 10 613, 55 грн. пені та 8 261, 28 грн. 24 % річних.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність від 01.11.2016 року;

від відповідача: ОСОБА_3 , довіреність від 01.02 .2016 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю КИЇВТРАНСОЙЛ з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю СТРОЙТОРГСЕРВІС про стягнення по договору поставки № 06/08/01 від 06.08.2015 року 153 220, 00 грн. - основного боргу, 10 613, 55 грн. - пені, 8 261, 28 грн. - відсотків річних.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.10.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 23.11.2016 року.

В судовому засіданні 23.11.2016 року судом оголошувалась перерва до 01.12.2016 року.

В судовому засіданні 01.12.2016 року судом оголошувалась перерва до 20.12.2016 року.

В судовому засіданні 20.12.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

01.12.2016 року до господарського суду Миколаївської області від позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю КИЇВТРАНСОЙЛ надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог вх. № 20118/16 (арк. 36-37), в якій позивач, керуючись ст. 22, 28, 49 ГПК України, просив суд прийняти заяву ОСОБА_4 КИЇВТРАНСОЙЛ про зменшення розміру позовних вимог та зменшити розмір позовних вимог, а саме: стягнути з відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «СТРОЙТОРГСЕРВИС» на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «КИЇВТРАНСОЙЛ» по договору поставки № 06/08/01 від 06.08.2015 року 113 220, 00 грн. - основного боргу, 9 157, 95 грн. - пені, 7 117, 18 грн. - відсотків річних.

Розглянувши в судовому засіданні 01.12.2016 року заяву про зменшення розміру позовних вимог, керуючись ст. 22 ГПК України, судом встановлено, що подана заява підписана повноважним представником позивача, відповідає вимогам чинного законодавства та не порушує чиї-небудь права. Враховуючи вищевикладене, заява прийнята судом до розгляду. Позовні вимоги розглядаються судом з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог (арк. 36-37), та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

06.08.2015 року між ОСОБА_4 «КИЇВТРАНСОЙЛ» та ОСОБА_4 «СТРОЙТОРГСЕРВІС» було укладено договір поставки № 06/08/01.

Позивачем виконано зобовязання в повному обсязі та поставлено відповідачу товар на суму 153 220 грн., який отримано відповідачем. Проте, відповідачем оплату за поставлений товар проведено частково в розмірі 40 000 грн. Таким чином, сума неоплаченого товару складає 113 220, 00 грн.

В звязку з неналежним виконанням зобовязань за договором поставки позивачем нараховано відповідачу пеню та 24 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 625 ЦК України, ст. 193 ГК України та умовами договору.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив суд відмовити в позові повністю. В обґрунтування заперечень зазначив, що поставка товару є позадоговірною.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю КиївТрансОйл (постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю СТРОЙТОРГСЕРВІС (покупець) було укладено договір поставки № 06/08/01 від 06.08.2015 року, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти і оплатити нафтопродукти (надалі - «Товар»), на умовах цього Договору та додатків до нього, які є невід'ємною частиною Договору. Базис і терміни поставки, кількість, номенклатура і ціна товару зазначаються в додатках до цього Договору та/або накладних на реалізацію товару (п. 1.1 Договору ) (арк. 8-14).

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Відповідно до п. 11.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до « 31» грудня 2017 року.

Якщо за 20 діб до закінчення дії цього Договору жодна зі сторін не заявить про його розірвання або зміни, договір вважається продовженим на наступний календарний рік. Цей договір може бути змінений лише за згодою сторін шляхом підписання доповнення до цього договору.

В судовому засіданні 23.11.2016 року представник позивача на виконання вимог ухвали суду надав для огляду оригінал договору поставки № 06/08/01 від 06.08.2015 року. Судом оглянуто оригінал договору та встановлено, що додана до матеріалів справи копія договору відповідає оригіналу, про що зазначено в протоколі судового засідання від 23.11.2016 року.

Доказів припинення, визнання недійсним або розірвання договору суду не подано.

Таким чином, на підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобовязання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Умовами Договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 2.4 Договору необхідною умовою початку поставки - є рознарядка покупця із зазначенням станцій призначення, їх кодів, найменування одержувачів і кодів одержувачів.

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна на кожну партію товару, що поставляється за цим договором, вказується в додатках до цього договору та/або накладних на реалізацію товару.

Відповідно до п. 4.2 Договору поставка товару автомобільним транспортом - само вивіз - здійснюється на умовах FCA нафтобаза постачальника. Адреса (реквізити, назва і т.д.) нафтобази вказується в додатках до цього договору та/або накладних на реалізацію Товару.

Поставка товару автомобільним транспортом постачальника здійснюється на умовах DDP пункт призначення покупця. У вартість товару включається вартість доставки товару до нафтобази (складу, АЗС) покупця.

Поставка товару автомобільним транспортом, залучених постачальником перевізників, здійснюється на умовах CPT пункт призначення покупця. У вартість товару включається вартість доставки товару до нафтобази (складу, АЗС) покупця.

Відповідно до п. 4.5 Договору зобов'язання постачальника з поставки партії товару вважаються виконаними, право власності на товар та ризики по його втрати (псування) переходять від постачальника до покупця при базисі СРТ - з моменту передачі партії товару постачальником перевізнику на ж/д станції відправлення - для ж/д перевезень або в пункті наливу при поставці автомобільним транспортом; при базисі FCA нафтобаза постачальника з моменту навантаження товару в ємності (автоцистерни) покупця; при базисі DDP пункт призначення покупця - з моменту доставки товару до названого пункту призначення.

Відповідно до п. 4.7 Договору якщо поставка товару здійснюється автомобільним транспортом на умовах самовивозу, вивезення товару з нафтобази постачальника покупцем здійснюється після підписання сторонами накладної на реалізацію (видаткової накладної), яка є документом, що підтверджує здійснення приймання-передачі товару. До дати підписання такого документа товар вважається власністю постачальника.

Відповідно до п. 5.4 Договору покупець не може відмовитись від прийняття товару з моменту передання товару перевізникові, крім випадків, встановлених законом та договором.

Відповідно до п. 6.1 Договору покупець зобов'язаний здійснити 100% оплату вартості товару не пізніше одного банківського дня з моменту виставленого постачальником рахунку-фактури, якщо інше не передбачено відповідним додатком.

Відповідно до п. 11.1, п. 12.2 Договору цей договір може бути змінений лише за згодою сторін шляхом підписання доповнення до цього договору.

Позивачем подано Додаток № 14 від 22.07.2016 року до договору, відповідно до п. 5.1 якого зазначено, що додаток набуває чинності з моменту його підписання сторонами, є невідємною частиною договору поставки № 06/08/01 від 06 серпня 2015 року та діє до повного виконання сторонами свої зобовязань за цим додатком (арк. 15).

Відповідно до п. 2.1 Додатку до договору покупець здійснює 100 % передплату за товар.

Відповідно до п. 3.1 Додатку до договору отримання товару здійснюється по довіреності встановленого законодавством України зразка.

Відповідно до п. 3.3 Додатку до договору термін поставки: протягом 1 (одного) робочого дня від дати надання покупцем до навантаження транспортного засобу з належним чином повіреною автоцистерною.

Відповідно до п. 3.7 Додатку до договору вивезення товару з нафтобази постачальника покупцем здійснюється після підписання сторонами видаткової накладної, яка є документом, що підтверджує здійснення приймання-передачі товару. До дати підписання такого документа товар вважається власністю постачальника.

В судовому засіданні 23.11.2016 року представник позивача усно зазначив, що оригінал Додатку № 14 до договору поставки в оригіналі відсутній, у позивача вказаний документ наявний лише в електронному вигляді.

Таким чином, в суду відсутні підстави стверджувати про укладення додатку № 14 від 22.07.2016 року до договору, оскільки не подано доказів його підписання сторонами (п. 11.1, п. 12.2, п. 12.8 Договору).

Судом також встановлено наступне.

На підтвердження поставки товару позивачем ОСОБА_4 «КИЇВТРАНСОЙЛ» надано видаткову накладну № В00000840 від 22.07.2016 року та товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) № В00000840 від 22.07.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні 23.11.2016 року усно зазначив, що оригінали видаткової накладної від 22.07.2016 року та товарно-транспортної накладної від 22.07.2016 року відсутні. Вказані документи наявні у позивача лише в електронному варіанті.

Дослідивши подану суду видаткову накладну № В00000840 від 22.07.2016 року про поставку товару (бензину А-95 Євро-5 в кількості 8 150, 000 л) на загальну суму 154 220 грн., судом встановлено, що дана видаткова накладна зі сторони ОСОБА_4 СТРОЙТОРГСЕРВІС (покупець) не підписана (арк. 16).

Підставою для поставки товару у вказаній видатковій накладній зазначено договір № 06/08/01 від 06.08.2015 року.

Дослідивши подану суду товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) № В00000840 від 22.07.2016 року, судом встановлено, що в графі «Прийняв водій» - відсутні будь-як підписи та прізвище, імя, по батькові особи, яка прийняла вантаж, в графі «Вантаж одержав» - відсутні будь-які підписи та прізвище, імя, по батькові особи, яка одержала вантаж, а також в графах «дата і час виїзду з підприємства-вантажовідправника», «дата і час прибуття до вантажоодержувача» та в графі «дата і час виїзду від вантажоодержувача» відсутні будь-які відомості (арк. 17).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.2, п. 2.3 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 віл 24.05.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704 (з останніми змінами від 30.09.2014 року) первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

Первинні документи, створені в електронному вигляді, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до п. 2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Відповідно до п. 2.5 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Відповідно до п. 1 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 281/171/578/155 від 20.05.2008 року, ця Інструкція встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов'язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів.

Ця Інструкція поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів.

Ця Інструкція не поширюється на видобуток нафти, здавання її з системи магістральних нафтопроводів споживачам та на міждержавні перевезення нафти і нафтопродуктів.

Вимоги цієї Інструкції є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України (далі - підприємства).

Пункт 5.4 Інструкції встановлює порядок приймання нафти і нафтопродуктів під час надходження автомобільним транспортом

Так, відповідно до п.п. 5.4.1-5.4.3 Інструкції перевезення нафтопродуктів автомобільним транспортом здійснюється згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, та ГОСТ 27352-87 "Автотранспортные средства для заправки и транспортирования нефтепродуктов. Типы, параметры и общин технические требования".

З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою N 1-ТТН (нафтопродукт) (далі ТТН) (додаток 3), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт. Відповідність густини нафтопродукту під час відвантаження та приймання визначається після її приведення до температури 20 град.С відповідно до ГОСТ 3900.

Маса нафтопродукту в автоцистерні визначається зважуванням на автомобільних вагах або об'ємно-масовим методом.

Маса нафтопродуктів, розфасованих у тару, визначається зважуванням на вагах або за трафаретами на тарі (якщо нафтопродукти в заводській упаковці). Про прийнятий нафтопродукт матеріально відповідальна особа складає акт за своїм підписом, підписами водія та представника одержувача чи відправника із зазначенням їх прізвищ і посад.

Відповідно до п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. 11.1 вищевказаних Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Відповідно до п. 11.3- п. 11.6 вищевказаних Правил оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Відповідно до п. 13.1 вищевказаних Правил перевізник здає вантажі у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною.

Судом також встановлено, що 30.08.2016 року відповідачем ОСОБА_4 «СТРОЙТОРГСЕРВІС» було проведено оплату в розмірі 30 000 грн., а 24.11.2016 року в сумі 10 000 грн., що підтверджується банківською довідкою вих. № 193-64361БТ від 24.11.2016 року (арк. 39). Судом встановлено, що в графі призначення платежу відповідачем ОСОБА_4 «СТРОЙТОРГСЕРВІС» при проведенні вищевказаних оплат зазначалось «плата за бензин А-95 відповідно до рах. № 745 від 22.07.2016 року, т.ч. ПДВ».

Рахунок № 745 від 22.07.2016 року було виставлено позивачем ОСОБА_4 «Київтрансойл» відповідачу ОСОБА_4 «СТРОЙТОРГСЕРВІС». Як вбачається з рахунку підстави для оплати не зазначено взагалі (арк. 48).

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі факту поставки товару на підставі договору поставки № 06/08/01 від 06.08.2015 року. В частині позову про стягнення 113 220 грн. слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені та 24 % річних, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.3 Договору у разі несвоєчасної оплати товару постачальник може стягнути з покупця суму боргу з урахуванням індексу інфляції, 24 % (двадцяти чотирьох) відсотків річних і пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно сплаченого товару.

Враховуючи не доведення факту поставки товару по договору поставки № 06/08/01 від 06.08.2015 року та обовязку з оплати, в суду відсутні підстави для стягнення з відповідача пені та 24 % штрафу. В цій частині позову також слід відмовити.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. В позові слід відмовити.

Як вказано вище, заявою від 01.12.2016 року вх. № 20118/16 (арк. 36-37) позивачем зменшено розмір позовних вимог. Заява прийнята судом до розгляду.

Отже, предметом спору є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів в сумі 129 495, 13 грн., судовий збір з якої має становити 1 942, 43 грн.

Позивачем при зверненні до суду із позовом сплачено судовий збір в розмірі 2 581, 43 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 159 від 17.10.2016 року (арк. 5).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, судовий збір в розмірі 1 942, 43 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача, у звязку з відмовою в позові.

Питання про повернення судового збору в розмірі 639 грн., у звязку зі зменшенням розміру позовних вимог, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

в позові відмовити.

Судовий збір в розмірі 1 942, 43 грн. (одна тисяча девятсот сорок дві грн. 43 коп.) покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 26.12.2016 року

Суддя Е. М. Олейняш