ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

13.12.2016 Справа № 920/1055/16
Господарський суд Сумської області, у складі колегії судді Левченка П.І. при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В. розглянув матеріали справи № 920/1055/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача Комунального підприємства «Теплогарант», м. Конотоп Сумської області,

про стягнення 878994,06 грн.,

за участю представників сторін:

позивача не зявився,

відповідача ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 04.01.2016.

Суть спору: позивач у своїй позовній заяві просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 878994,06 грн., у тому числі: пеню у сумі 540254,98 грн., інфляційні втрати у сумі 307637,63 грн., 3 % річних у сумі 31101,45 грн. за неналежне виконання грошового зобовязання відповідно до укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 3340/15-КП-29 від 31.12.2014 року, а також витрати по сплаті судового збору.

Відповідач у своєму відзиві вих. № 791 від 09.12.2016 року на позовну заяву просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що нарахування позивачем пені у сумі 540254,98 грн. є порушенням умов укладеного між сторонами договору, а саме пункту 7.2 договору купівлі-продажу природного газу № 3340/15-КП-29 від 31.12.2014 року (далі - договір), яким передбачено, що у разі невиконання покупцем (відповідачем) пункту 6.1 договору, він не зобовязується сплатити продавцю (позивачу) пеню.

Стосовно нарахування позивачем відповідачеві інфляційних втрат у сумі 307637,63 грн. та 3 % річних у сумі 31101,45 грн. відповідач зазначає, що згідно частини третьої статті 7 Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-19 від 03.11.2016 року, який набрав чинності 30 листопада 2016 року (з наступного дня за днем опублікування в Голосі України № 227 від 29.11.2016 року), - на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.12.2016 року підтримує свої заперечення і просить суд відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

На виконання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 3340/15-КП-29 від 31.12.2014 року, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 3797852,12 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу (а.с. 35-41).

Відповідно до пyнкту 6.1 договору, оплата за перереданий позиваче відповідачеві газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами, шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В обґрунтування позовних вимог позивач, посилаючись на вимоги статей 11, 509, 526, 530, 610, 629, 655 Цивільного кодексу України та статей 173, 174, 175, 193 Господарського кодексу України, зазначає, що оплату за переданий природний газ за договором відповіда здійснював несвоєчасно, чим поруши умови господарського зобовязання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору, у звязку з чим останньому нараховано пеню у сумі 540254,98 грн., інфляційні втрати у сумі 307637,63 грн., 3 % річних у сумі 31101,45 грн.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі не виконання ним умов пункту 6.1 договору, він не зобовязується сплаувати пеню, а інфляційні та річні підлягають списанню з дня набрання чинності Законом України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-19 від 03.11.2016 року, тобто з 30 листопада 2016 року.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обовязок субєктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 частини першої статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 зазначеного Кодексу передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Умовами укладеного між сторонами договору, зокрема, пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами, шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.1 договору сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством, а також цим договором.

Договірні зобовязання, що виникли між сторонами регулюються Цивільним та Господарським кодексами України.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 цього ж Кодексу визначено, що є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору відповідно цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України, при укладенні господарських договорів, сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, тобто мають право на свій розсуд погоджувати будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; при укладенні типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України чи іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, сторони наділені правом конкретизувати його умови.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1 договору, позивач має право не здійснювати поставку газу відповідачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання відповідачем пункту 6.1 цього договору він не зобовязується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що нарахування позивачем пені є порушенням умов укладеного, а саме: пункту 7.2 договору, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 540254,98 грн. задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на коисть позивача 3 % річних в сумі 31101,45 грн. та інфляційних втрат в сумі 307637,63 грн. суд зазначає наступне.

Згідно частини третьої статті 7 Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-19 від 03.11.2016 року, який набрав чинності 30 листопада 2016 року, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

На момент предявлення позову станом на 10.10.2016 року відповідач не мав перед позивачем основного боргу за спожитий природний газ, що підтверджується довідкою позивача «Сальдо за КП «Теплогарант» (а.с. 42) та довідкою відповідача № 790 від 09.12.2016 року про відсутність станом на 30 листопада 2016 року боргу перед позивачем за спожитий на умовах договору № 3340/15-КП-29 від 31.12.2014 року, і відповідно на день набрання чинності Законом України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» № 1730-19 від 03.11.2016 року, станом на 30 листопада 2016 року, основна заборгованість у відповідача перед позивачем відсутня, тому нараховані позивачем пеня, інфляційні втрати та річні відсотки, які є предметом позову, підлягають списанню.

Враховуючи наведені обставини, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 31101,45 грн. та інфляційних втрат в сумі 307637,63 грн. підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на все вищевикладене, позовні вмоги позивача щодо стягнення пені в сумі 540254,98 грн. задоволенню не підлягають, у звязку з безпідставністю її нарахування, в частині позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 31101,45 грн. та інфляційних втрат в сумі 307637,63 грн. провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору в сумі 8103,82 грн. покладаються на позивача пропорційно позовним вимогам щодо стягнення пені, в задоволенні яких судом відмовлено.

На підставі усього вищевикладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, пунктом 1-1 частини першої статті 80, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В частині позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 540254,98 грн. відмовити.

2. В частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 307637,63 грн. та 3 % річних у сумі 31101,45 грн. провадження у справі припинити.

Повне рішення складено 19.12.2016.

Суддя ОСОБА_2