ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Справа № 922/2816/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Білецька А.М., суддя Істоміна О.А.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників:

позивача не зявився,

відповідача ОСОБА_1 дов. б/н від 05.09.2016 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №3094 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016 р. у справі № 922/2816/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків

про стягнення 5146,46 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року позивач, Публічне акціонерне товариство "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (відповідача) 4819,32 грн. пені та 327,14 грн. річних за порушення останнім умов договору №15-807-РО від 23.06.2015 в частині строків оплати отриманого природного газу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.11.2016 р. (суддя Прохоров С.А.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач з зазначеним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дане рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм чинного законодавства. В обґрунтування своєї апеляційної скарги позивач посилається на те, що прострочення грошового зобовязання відповідача за договором не повязане з моментом реального підписання сторонами відповідного акту та його повернення продавцем, а відтак неповернення позивачем відповідного акту ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобовязанням відповідача.

Представник позивача в дане судове засідання не зявився та про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не повідомив.

Відповідач, ТОВ "Харківгаз Збут", у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. Відповідач вказав, що оформлення сторонами актів приймання-передачі газу відбулося поза межами передбаченого п. 3.4 договору строку у звязку з ухиленням позивача від підписання актів приймання-передачі природного газу.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обовязковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 12.12.2016р. було оголошено перерву до 21.12.2016р. о 15:00 год.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та у відзиві на неї доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивачем, продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (відповідачем, покупцем) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 15-807-РО.

Згідно пункту 1.1 договору купівлі-продажу природного газу № 15-805-Н (далі - договір) продавець зобовязався поставити покупцеві імпортований природний газ, виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям, а покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього договору.

На виконання пункту 1.1. договору позивач поставив протягом липня-грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 982347,23 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31 липня 2015 року б/н за липень на суму 22488,84 грн.; від 31 серпня 2015 року б/н за серпень на суму 15562,80 грн.; від 30 вересня 2015 року б/н за вересень на суму 17416,08 грн.; від 31 жовтня 2015 року б/н за жовтень на суму 285753,60 грн.; від 30 листопада 2015 року б/н за листопад на суму 201859,50 грн.; від 30 листопада 2015 року б/н за листопад на суму 67527,41 грн.; від 31 грудня 2015 року б/н за грудень на суму 371739,00 грн.

Як вбачається з п. 3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця три примірники акта приймання-передачі, в якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за звітним, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного, уповноваженим представником та скріпленого печаткою. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п. 6.1. договору, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі за розрахунковий місяць.

Згідно пункту 6.2 договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП та зараховується як оплата за газ.

На момент подачі позову до суду суму основного боргу за поставлений у 2015 році природний газ сплачено відповідачем у повному обсязі, що підтверджується і самим позивачем.

Проте, посилаючись на несвоєчасне здійснення розрахунків, позивачем на підставі п.п. 7.2. Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України було здійснено нарахування пені, розмір якої склав 4819,32 грн. та 3% річних у розмірі 327,14 грн. та подано позов до господарського суду про стягнення з ПАТ "Харківгаз" вищевказаних штрафних санкцій. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем було порушено строки оплати газу, встановлені пунктом 6.1. договору.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд зазначав, що п. 3.4 договору купівлі продажу природного газу сторонами передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місцям продажу газу, покупець (відповідач) повинен надати продавцеві (позивачу) підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі природного газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець зобовязаний не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місцям продажу газу, повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати письмову відмову від їх підписання. Оскільки місцевим судом було встановлено, що відповідач надіслав на адресу позивача підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою товариства акти приймання-передачі природного газу, а позивач в свою чергу не надав доказів повернення (надіслання) підписаних ним актів за спірний період, тому в звязку з невиконанням останнім свого обовязку щодо повернення підписаних актів приймання-передачі газу, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача не виникло права вимагати у відповідача виконання зустрічного зобовязання здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки такий здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, п. 6.1 договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу після повернення одного примірника оригінала акта покупцю.

Разом з тим, згідно з п. 3.4 договору акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п. 6.1 договору, неповернення продавцем підписаних актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Тобто настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту повернення вказаних актів, чим спростовуються протилежний висновок суду першої інстанції.

Отже, пункт 6.1 договору та його інші положення не ставлять обовязок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати повернення відповідного акта приймання-передачі природного газу. Тобто прострочення грошового зобовязання відповідача за договором не повязане з моментом реального підписання сторонами відповідного акта та його повернення продавцем, а відтак неповернення позивачем відповідного акта ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобовязанням відповідача.

При цьому, умови договору не містять жодних застережень щодо можливості відліку строку оплати з дня підписання акту приймання-передачі газу чи з дня одержання підписаного акту покупцем.

Крім того, між сторонами відсутній спір щодо фактичних обсягів та строків щомісячної поставки газу протягом серпня 2015 року - грудня 2015 року, тому не повернення позивачем актів приймання-передачі газу не може змінювати конкретний строк оплати, визначений п. 6.1 договору.

Таким чином, зі змісту спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та з урахуванням приписів ч. 1 ст. 530 і ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, колегія суддів не вбачає підстав, які б певним чином заважали або впливали на виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості газу у строк, встановлений п. 6.1 договору, а неповернення позивачем підписаних актів не може свідчити про відсутність у нього права вимоги щодо виконання зустрічного зобов'язання - здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ.

Дана правова позиція підтверджується в постановах Вищого господарського суду України від 05.09.2016р. у справі № 904/11154/15, від 11.10.2016р. у справі № 911/10/16, від 09.11.2016р. у справі № 920/198/16, від 07.12.2016р. у справі № 914/4192/15, від 14.12.2016р. у справі № 908/299/16.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що у звязку з неповерненням позивачем актів остаточний строк проведення розрахунків, встановлений п. 6.1 договору, не настав, як і у позивача не виникло права вимагати у відповідача здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий газ.

Відповідно до п. 7.2 договору купівлі-продажу природного газу, у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу (розділ XI договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 4 819,32 грн. з урахуванням строків розрахунків визначених договором та часткових оплат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачеві нараховано 3 % річних в загальній сумі 327,14 грн. з урахуванням строків розрахунків визначених договором та часткових оплат.

Судом апеляційної інстанції здійснено перерахунок 3% річних та пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру. Згідно з розрахунком суду пеня склала 4 819,32 грн., 3% річних 327,14 грн.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження в матеріалах справи, а тому, рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016 р. у справі № 922/2816/16 підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ, на рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016 р. у справі № 922/2816/16 задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2016 р. у справі № 922/2816/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, Харківська обл., місто Харків, вул. Москалівська, б. 57/59, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, б. 6, ) 4 819,32 грн. пені, 327,14 грн. 3% річних, 1 378,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 515,80 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Істоміна О.А.