УХВАЛА

19.12.2016Справа № 910/27600/15

Скаржник (боржник) Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ"

Стягувач Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

Суб'єкт оскарження Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про скарга відповідно до ст. 121-2 ГПК України

По справі № 910/27600/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ"

про стягнення 76531,81 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від скаржника (боржника, відповідача): Закатюк О.А. за довіреністю №21/11/16-1 від 21.11.2016

від стягувача (позивача): Понько Ю.І. за довіреністю б/н від 05.10.2016

від суб'єкта оскарження: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" про стягнення 76531,81 грн. на підставі Договору № ПЗ/ШЧ12- 126871/НЮ про надання місця в кабельній каналізації електрозв'язку (ЗПТ) від 30.10.2012 (22.11.2012), з яких: 63837,27 грн. основного боргу; 9960,22 грн. пені; 2203,16 грн. інфляційних втрат; 531,36 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 по справі №910/27600/15 позовні вимоги задоволено повністю, а саме стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" на користь Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" 63837,27 грн. основного боргу; 9960,22 грн. пені; 2203,16 грн. інфляційних втрат; 531,36 грн. 3% річних, 1218,00 грн. судового збору.

30.11.2015 на виконання зазначеного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

29.03.2016 від Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшла заява про заміну сторони у виконавчому провадженні правонаступником.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду зазначену заяву передано для розгляду судді Гумега О.В.

Розпорядженням №04-23/627 від 29.03.2016, у зв'язку з лікарняним судді Гумеги О.В. призначено повторний автоматичний розподіл матеріалів справи № 910/27600/15, в результаті якого вказану вище заяву передано для розгляду судді Грєховій О.А.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 (суддя Грєхова О.А.) задоволено заяву Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про заміну сторони по справі № 910/27600/15; замінено сторону (стягувача) у справі № 910/27600/15 Державне територіально-галузеве об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ) на його правонаступника Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (01604, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ідентифікаційний код 40081221).

06.12.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" (далі - скаржник) надійшла скарга про визнання рішень, дій та бездіяльності державного виконавця неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії від 02.12.2016 № 02/12/16-1 (далі - скарга).

Відповідно до скарги скаржник просить суд:

- визнати поважними причини пропуску Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" встановленого 10-ти денного строку на оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця та зобов'язання вчинити певні дії в процесі виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/27600/15 від 16.11.2015 року та відновити пропущений строк;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петрухно Сергія Олександровича по винесенню постанови від 22.09.2016 року ВП № 52229192 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій на суму 200,00 грн. та постанови від 22.09.2016 року ВП № 52229192 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" виконавчого збору на суму 7775,00 грн.;

- визнати недійсними постанову від 22.09.2016 року ВП № 52229192 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій на суму 200,00 грн. та постанову від 22.09.2016 року ВП № 52229192 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" виконавчого збору на суму 7775,00 грн., як такі, що порушують права та законні інтереси боржника;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петрухно Сергія Олександровича, щодо не вчинення належних дій по закінченню виконавчого провадження ВП № 52229192 та зобов'язання державного виконавця вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 52229192.

В обґрунтування поданої скарги скаржник зазначив, що:

- з метою добровільного виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року у справі № 910/27600/15, за договором доручення № 05/10/16-2 від 05.10.2016 року ТОВ "Ведекон" сплатило стягнуту з ТОВ "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" суму боргу в розмірі 77750,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2010 від 05.10.2016.

- лише 26.09.2016 ТОВ "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" одержало рекомендований лист з супровідним листом та постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 52229192 від 16.09.2016, якою надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду до 23.09.2016, у зв'язку з наведеним, скаржник вважає, що державним виконавцем було порушено вимоги ч. 1 ст. 18, ч. 5 ст. 26, ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" та права боржника на добровільне виконання рішення суду, а також право на оскарження рішень та дії державного виконавця, передбачені ст. 19 цього Закону;

- 11.10.2016 ТОВ "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" звернулось до державного виконавця з клопотанням про припинення виконавчого провадження ВП № 52229192, у зв'язку із фактичним виконанням рішення суду, додавши до клопотання підтверджуючі сплату боргу документи;

- станом на 22.11.2016 державним виконавцем не винесено постанови про закінчення виконавчого провадження, що, на думку скаржника, є порушенням ч.ч. 1, 2, ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження";

- проте, державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій від 22.09.2016 та постанову про стягнення виконавчого збору від 22.09.2016, які було вручено представнику ТОВ "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" 22.11.2016, тобто після фактичного виконання боржником рішення суду;

- фактичне виконання рішення суду боржником до отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження є добровільним виконанням, а винесення державним виконавцем вищезазначених постанов від 22.09.2016 після його виконання є порушенням ч. 9 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження";

- таким чином, боржник вважає, що мало місце добровільне виконання рішення господарського суду у справі № 910/27600/15 до застосування державною виконавчою службою примусових заходів виконання.

Безпосередньо у поданій до господарського суду скарзі скаржником викладено клопотання про визнання поважними причини пропуску ним встановленого 10-ти денного строку на оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця та зобов'язання вчинити певні дії в процесі виконання рішення Господарського суду міста Києва № 910/27600/15 від 16.11.2015 року та відновлення пропущеного строку подання скарги.

Згідно частини 1 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII, зміни, внесені Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII, в частині положень, що стосуються діяльності приватних виконавців, вводяться в дію з 05.01.2017) скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків передбачених цим Кодексом.

Взявши до уваги обставини, викладені у скарзі, суд визнав поважною причину пропуску скаржником встановленого законом процесуального строку для подання скарги в порядку ст. 121-2 ГПК України.

Згідно частини 2 статті 121-2 ГПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2016 відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" строк на подання скарги про визнання рішень, дій та бездіяльності державного виконавця неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії від 02.12.2016 № 02/12/16-1 у справі № 910/27600/15 та призначено розгляд вказаної скарги на 19.12.2016 о 13:50 год.

В судове засідання, призначене на 19.12.2016, з'явились представники боржника (скаржника, відповідача) та стягувача (позивача).

Представник суб'єкта оскарження (Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві) в судове засідання 19.12.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду від 08.12.2016 не виконав, про час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 279.

Згідно приписів ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка, зокрема, представника органу державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи наведене, розгляд даної скарги здійснювався за відсутності представника органу державної виконавчої служби.

Представник стягувача в судовому засіданні 19.12.2016 подав пояснення на скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" про визнання рішень, дій та бездіяльності державного виконавця неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії від 02.12.2016 № 02/12/16-1.

Представник скаржника (боржника) в судовому засіданні 19.12.2016 подав клопотання про витребування доказів, відповідно до якого просив витребувати у Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮЮ у місті Києві матеріали виконавчого провадження ВП № 52229192. В обґрунтування поданого клопотання скаржник послався на приписи ст.ст. 22, 28, 38 ГПК України та зазначив, що матеріали виконавчого провадження є необхідними для виконання скаржником вимог ст. 33 ГПК України та відсутні в його розпорядженні.

Пояснення стягувача та клопотання боржника (скаржника) залучені судом до матеріалів справи та передані до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 19.12.2016 судом розглянуте та відхилене як безпідставне вищезазначене клопотання боржника (скаржника) про витребування доказів.

При цьому суд взяв до уваги приписи статті 38 ГПК України, згідно яких сторона у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Водночас, суд дослідив, що скаржником фактично додано до скарги копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 52229192, зокрема, копії постанов про відкриття виконавчого провадження від 16.09.2016, про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій від 22.09.2016, про стягнення виконавчого збору від 22.09.2016.

При цьому суд врахував, що скаржник, як сторона виконавчого провадження, має право знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, за адресою в мережі Інтернет https://trade.informjust.ua/ за наданим йому ідентифікатором, зазначеним у постановах державного виконавця, а отже, скаржник має можливість самостійно надати суду копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 52229192, які внесені до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. В той же час, у поданому суду клопотанні про витребування доказів скаржник не вказав перелік документів, які, на його думку, наявні в матеріалах ВП № 52229192, проте не внесені до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Отже, скаржник не вказав, які саме докази (з матеріалів ВП № 52229192) ним витребовуються, а також не вказав обставин, які можуть підтвердити ці докази. До того ж, приписи статті 33 ГПК України, на які посилається скаржник, передбачають, зокрема, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами судового процесу. При цьому жодні поважні причини неможливості самостійного надання скаржником витребуваних доказів у клопотанні не вказані.

В судовому засіданні 19.12.2016 представник скаржника (відповідача) підтримав скаргу про визнання рішень, дій та бездіяльності державного виконавця неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії від 02.12.2016 № 02/12/16-1, яка надійшла через відділ діловодства суду 06.12.2016.

Представник стягувача в судовому засіданні 19.12.2016 надав усні пояснення на скаргу ТОВ "ЛОКО ДІДЖИТАЛ", зокрема, підтвердив, що ТОВ "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" сплачено на користь ПАТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" ПАТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" кошти в сумі 77750,01 грн. за рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі № 910/27600/15.

При розгляді скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" про визнання рішень, дій та бездіяльності державного виконавця неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії від 02.12.2016 № 02/12/16-1, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Скаржником - Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" в порядку статті 121-2 ГПК України подано скаргу про визнання рішень, дій та бездіяльності державного виконавця неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії від 02.12.2016 № 02/12/16-1 у справі № 910/27600/15.

Скаржник (боржник) зазначає, що мало місце добровільне виконання рішення господарського суду у справі № 910/27600/15 (05.10.2016) до отримання ним (26.09.2016) постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.09.2016 (ВП № 52229192) та до застосування державною виконавчою службою примусових заходів виконання, у зв'язку з наведеним, скаржник вважає, що державним виконавцем було порушено вимоги ч. 1 ст. 18, ч. 5 ст. 26, ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" та права боржника на добровільне виконання рішення суду, а також право на оскарження рішень та дії державного виконавця, передбачені ст. 19 цього Закону.

Скаржник вважає, що фактичне виконання рішення суду боржником до отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження є добровільним виконанням, а винесення державним виконавцем постанови про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій від 22.09.2016 та постанови про стягнення виконавчого збору від 22.09.2016 є порушенням ч. 9 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження".

Зважаючи на наведене, скаржник просить суд:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петрухно Сергія Олександровича по винесенню постанови від 22.09.2016 року ВП № 52229192 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій на суму 200,00 грн. та постанови від 22.09.2016 року ВП № 52229192 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" виконавчого збору на суму 7775,00 грн.;

- визнати недійсними постанову від 22.09.2016 року ВП № 52229192 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій на суму 200,00 грн. та постанову від 22.09.2016 року ВП № 52229192 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" виконавчого збору на суму 7775,00 грн., як такі, що порушують права та законні інтереси боржника;

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петрухно Сергія Олександровича, щодо не вчинення належних дій по закінченню виконавчого провадження ВП № 52229192 та зобов'язання державного виконавця вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 52229192.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

З 05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, згідно якого втратив чинність, крім статті 4, Закон України "Про виконавче провадження від 21.04.1999 № 606-ХІV.

Відповідно, до 05.10.2016 діяла редакція Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/27600/15 від 30.11.2015 була винесена 16.09.2016, а оскаржувані постанови про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та про стягнення виконавчого збору від були винесені 22.09.2016, т.т. в період дії Закону України в редакції до 05.10.2016, у зв'язку з чим державним виконавцем вчинялись виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" в редакції до 05.10.2016, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України "Про виконавче провадження" в редакції до 05.10.2016. Наразі зі змісту поданої скаржником скарги від 02.12.2016 № 02/12/16-1 вбачається, що останній в якості підстав подання цієї скарги посилається на положення Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, яка була чинна станом на дату її подання до суду.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і далі - в редакції до 05.10.2016) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно приписів частин 1, 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, на підставі наказів господарських судів.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" визначено обов'язок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з частиною 2 наведеної статті, державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За змістом ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 5 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Приписами ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються адресатам рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Судом встановлено, що 16.09.2016 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Удавіцькою Євгенією Валентинівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 52229192.

У наведеній постанові державний виконавець відповідно до вимог ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" вказав на необхідність боржнику (ТОВ "ЛОКО ДІДЖИТАЛ") самостійно виконати рішення суду у строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (п. 2), а також постановив при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (п. 3).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, враховуючи, що постанову про відкриття виконавчого провадження було винесено державним виконавцем 16.09.2016 (ВП № 52229192), відповідно до вимог ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" боржник мав самостійно виконати рішення суду у строк до 23.09.2016 включно.

З матеріалів справи вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.09.2016 була надіслана боржнику 22.09.2016 та отримана останнім 26.09.2016, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією поштового конверта, в якому боржнику рекомендованим листом № 300 з повідомленням було надіслано копію постанови про відкриття виконавчого провадження 16.09.2016, та результатами пошуку за штрихкодовим ідентифікатором 300 на офіційному сайті УДППЗ "УКРПОШТА" http://services.ukrposhta.ua.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження 26.09.2016, а отже після закінчення вищезазначеного строку для самостійного виконання рішення суду). Однак, в будь-якому випадку, з 26.09.2016 боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження № 52229192, а також про наданий йому строк для самостійного виконання рішення суду - до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а також про те, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк, воно буде виконане в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Частиною 1 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що, зокрема, у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник (боржник) не звертався до державного виконавця із заявою в порядку ч. 1 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" про відкладення виконавчих дій. Про подання відповідних заяв скаржник суд не повідомив та не додав їх до матеріалів справи.

Судом встановлено, що відповідно до платіжного доручення № 2010 від 11.10.2016 ТОВ "Ведекон" на підставі договору доручення № 05/10/16-2 від 05.10.2016 сплатило за ТОВ "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" суму боргу в розмірі 77750,01 грн. на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року у справі № 910/27600/15 (копії наведених договору доручення та платіжного доручення наявні в матеріалах справи). При цьому судом враховано, що листом № 223/1 від 11.10.2016 ТОВ "Ведекон" повідомило ТОВ "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" про помилковість вказання у "призначенні платежу" платіжного доручення № 2010 від 11.10.2016 договору доручення № 20/09/16-3 від 20.09.2016 та просила врахувати даний платіж як оплату за рішенням Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року у справі № 910/27600/15 по договору доручення № 05/10/16-2 від 05.10.2016.

Враховуючи, що скаржником (боржником) не додано до матеріалів справи інших доказів, крім вищезазначеного платіжного доручення № 2010 від 11.10.2016, сплати суму боргу в розмірі 77750,01 грн. на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 16.11.2015 року у справі № 910/27600/15, то суд дійшов висновку про виконання боржником рішення суду саме 11.10.2016, а не 05.10.2016, як про це скаржник стверджував у поданій суду скарзі, та не 26.09.2016, як про це боржник зазначав у клопотанні про припинення виконавчого провадження від 13.10.2016, одержаного Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва 17.10.2016 (копія вказаного клопотання наявна в матеріалах справи). Зокрема, платіжне доручення № 2010від 05.10.2016, на яке скаржник посилається у поданій суду скарзі, та платіжне доручення № 1975 від 26.09.2016, на яке боржник посилається у клопотанні про припинення виконавчого провадження від 13.10.2016, - фактично скаржником до матеріалів справи не додані.

Вищевстановлені обставини свідчать, що рішення суду не було виконано боржником у встановлений державним виконавцем строк (для самостійного його виконання).

Крім того, судом встановлено, що станом на час розгляду судом даної скарги, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що після отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.09.2016 (26.09.2016), а рівно і після виконання боржником рішення суду (11.10.2016), останній звертався до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з повідомленням про виконання рішення суду та надання підтверджуючих це доказів.

Частиною 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню.

Згідно абз. 2 ч. 1 вказаної статті 28, виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною 2 вказаної статті 28 передбачено, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Як встановлено судом, наказ Господарського суду міста Києва № 910/26700/15 від 16.11.2015, з примусового виконання якого відкрито виконавче провадження ВП№ 52229192, не відноситься до виконавчих документів, за якими виконавчий збір не стягується згідно вищенаведених приписів ч. 2 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються, зокрема, з стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону (ч. 5 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, враховуючи те, що боржник (скаржник) не здійснив дій, спрямованих на самостійне виконання рішення суду у встановлений постановою від 16.09.2016 про відкриття виконавчого провадження строк та фактично виконав рішення суду лише 11.10.2016, суд дійшов висновку про те, що державний виконавець відповідно до вимог ст.ст. 28, 41 Закону України "Про виконавче провадження" мав підстави для винесення оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Отже, при винесенні оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору та про стягнення з боржника витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій державний виконавець діяв в межах Закону України "Про виконавче провадження" та мав всі підстави для винесення вказаних постанов в межах відкритого виконавчого провадження ВП № 52229192.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для визнання неправомірними дій державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петрухно Сергія Олександровича по винесенню постанови від 22.09.2016 року ВП № 52229192 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" витрат пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій на суму 200,00 грн. та постанови від 22.09.2016 року ВП № 52229192 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" виконавчого збору на суму 7775,00 грн., рівно як і для визнання недійсними цих постанов.

Частина 1 статті 49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції до 05.10.2016) містить перелік підстав, за наявності яких виконавче провадження підлягає закінченню. Зокрема, згідно п. 8 ч. 1 наведеної статті, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Вказана підстава для закінчення виконавчого провадження визначена також і п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (в чинній редакції).

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (в чинній редакції) постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Як зазначалось, в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення скаржником (боржником) державного виконавця про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно з наказом Господарського суду міста Києва № 910/26700/15 від 30.11.2015 та надання підтверджуючих це доказів.

При цьому наявне в матеріалах справи клопотання про припинення виконавчого провадження від 13.10.2016, подане скаржником (боржником) до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ та одержане останнім 17.10.2016, суд не приймає у якості належного доказу на підтвердження повідомлення боржником державного виконавця про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду, оскільки у вказаному клопотанні боржник повідомляє про сплату суми стягнення по виконавчому документу повністю в добровільному порядку платіжним дорученням № 1975 від 26.09.2016, тоді як фактично оплата відбулась 11.10.2016. Копія платіжного доручення доручення № 1975 від 26.09.2016 скаржником суду не надана та до матеріалів справи не залучена. Крім того, скаржником не надано суду жодних доказів того, що державний виконавець безпідставно ухиляється від вчинення дій щодо закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Петрухно Сергія Олександровича щодо не вчинення належних дій по закінченню виконавчого провадження ВП № 52229192, а рівно для зобов'язання державного виконавця вчинити дії щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 52229192.

Відповідно до пункту 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" про визнання рішень, дій та бездіяльності державного виконавця неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії від 02.12.2016 № 02/12/16-1 у справі Господарського суду міста Києва № 910/27600/15, доводи скаржника визнаються судом необґрунтованими, а тому вказана скарга відхиляється повністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 121-2 ГПК України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається, зокрема, стягувачеві, боржникові та органу державної виконавчої служби.

Керуючись ст.ст. 86, 87, 115, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОКО ДІДЖИТАЛ" про визнання рішень, дій та бездіяльності державного виконавця неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії від 02.12.2016 № 02/12/16-1 у справі Господарського суду міста Києва № 910/27600/15 відхилити повністю.

2. Дана ухвала направляється сторонам та Печерському районному відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві з урахуванням ст. 87 ГПК України, положень п.п. 3.18 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Суддя Гумега О.В.