Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "26" грудня 2016 р. Справа № 906/1110/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача: Ціунчик К.Л.- дов. від 05.01.2016

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Теплозабезпечення"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ "Естейт Селлінг"

про стягнення 66556,84 грн.

Позивач подав позов про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту протягом листопада, грудня 2015 р. та січня- травня 2016 р. теплову енергію в розмірі 29023,90 грн.; 2042,41 грн. - інфляційних; 581,85 грн. - 3% річних; 34909,38 грн. - пені.

Ухвалою господарського суду від 15.11.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 05.12.2016.

Ухвалою від 05.12.2016 суд відклав розгляд справи на 26.12.2016.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив. 16.12.2016 на адресу господарського суду повернулась копія ухвали суду від 05.12.2016, які направлялась юридичну та фактичну адресу відповідача, з відміткою поштового відділення зв'язку " через незапитуваність".

Третя особа - ТОВ "Естейт Селлінг" повноважного представника в судове засідання не направила, про причини його неявки суд не повідомила. Про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 95).

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Як вбачається з матеріалів справи ухвала про порушення провадження у справі від 15.11.2016 та ухвала про відкладення розгляду справи від 05.12.2016 направлялась відповідачу, в тому числі, на адресу - Житомирська область, смт. Новогуйвинське, вул. Комуністична, буд.50, тобто на адресу зазначену у Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, судом вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи та забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на викладене, вирішення спору здійснюється за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд.,-

ВСТАНОВИВ:

01.10.2012 між Комунальним підприємством теплозабезпечення (виконавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір № 306 про надання послуг з централізованого опалення (а.с. 9-12).

Відповідно до п.1.1. даного договору виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

За умовами п.п. 2, 3 суб'єктом користування послугами є власник (орендар) нежитлового приміщення за адресою: м.Коростень, приміщення магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1" по АДРЕСА_1.

Згідно п 5.1 договору сторонами погоджено тарифи на теплову енергію.

Пунктом 5.2 договору сторони встановили, що розмір щомісячної плати за надані послуги на момент укладення договору становить:

- в опалювальний сезон 6693,10 грн. в т.ч. ПДВ;

- в міжопалювальний сезон 583,89 грн. в т.ч. ПДВ.

Приписами п. 33 договору визначено, що плата за теплову енергію розраховується по тарифах з дня вводу їх в дію з повідомленням споживачів через засоби масової інформації. Враховуючи специфіку надання послуг з теплопостачання, тобто залежність обсягу послуг від температури зовнішнього повітря, зміни цін на енергоносії, тощо в кінці року виконавець проводить перерахунок плати за використану теплоенергію, враховуючи вищезгадані показники.

Пунктом 7 договору сторони встановили, що розрахунковим періодом є календарний місяць . Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до п.п.1 п.15 договору, споживач взяв на себе зобов'язання своєчасно оплачувати послуги в установлений договором строк.

Згідно п. 29, цей договір укладається на 5 (п'ять) років і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається продовженим на той же строк, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивачем надано відповідачу послуги з теплопостачання на загальну суму 78933,43 грн. За поясненнями позивача рахунки на оплату послуг з теплопостачання відповідачу вручались наручно в приміщенні магазину.

Відповідач, в порушення умов договору, надані позивачем послуги оплатив не у повному обсязі, а саме на суму 49910,23, що підтверджується банківськими виписками (а.с. 27-43), внаслідок чого у нього виникла заборгованість за використану теплову енергію за період з 01.11.2015 по 01.05.2016 в сумі 29023,20 грн.

Пунктом 30 договору сторонами передбачено, що договір може бути розірваний достроково у разі:

- зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугами виконавця;

- переходу права власності на приміщення до іншої особи;

- невиконання умов договору сторонами договору.

25.03.2016 за № 3/1 відповідачем на адресу позивача надіслано лист про дострокове розірвання договору № 306 від 01.10.2012 у зв'язку відчуженням приміщення, тобто зміною власника з 01.05.2016 (а.с. 46).

Відповідно до ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

З метою досудового врегулювання спору позивачем 21.06.2016 за № 958 на адресу відповідача направлялась претензія з вимогою про сплату в триденний термін заборгованості в сумі 29012,82 грн. Додатком до претензії позивачем додано проект додаткової угоди про розірвання договору № 308 від 01.10.2012 (а.с. 44,81).

Надіслання відповідачу претензії з проектом додаткової угоди про розірвання договору № 308 від 01.10.2012 вказує на те, що позивач погодився на пропозицію відповідача щодо розірвання договору № 308 від 01.10.2012 з 01.05.2016р.

Таким чином договір, на якому ґрунтуються позовні вимоги станом на день звернення до суду є розірваним.

Відповідно до п. 12 договору, за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, встановленому Законом України "про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" № 686-XIV від 20.05.1999.

На підставі вказаного пункту договору позивачем нараховано відповідачу за несвоєчасне внесення плати за отримані послуги з теплопостачання 34909,38 грн. пені.

Крім того, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 581,85 грн. 3% річних та 2042,41 грн. інфляційних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами Договорі про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води № 306 від 01.10.2012, який діяв з 01.10.2012 до 01.05.2016.

Приписами статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Так, наявними в матеріалах справи рахунками підтверджено факт надання позивачем послуг з теплопостачання за період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року на загальну суму 78933,43 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)..

Як вже встановлено судом у п. 3.1. сторони визначили порядок розрахунків за спожиті послуги з теплопостачання до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідач свої зобов'язання з оплати отриманих послуг з теплопостачання виконував неналежним чином, внаслідок чого у нього станом на день звернення до суду та на день вирішення спору в суді існує заборгованість в сумі 29023,20грн. Доказів погашення вказаної заборгованості за надані позивачем послуги матеріали справи не містять.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 29023,20 грн. обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та укладеного договору і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 34909,38грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем нарахування пені здійснено на підставі п. 12 договору , за яким сторони визначили, що за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі, встановленому Законом України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" № 686-ХIV від 20.05.1999.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі статтею 1 Закону України " Про житлово-комунальні послуги" комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

За змістом частини 3 статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження своєї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі 1 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 % загальної суми боргу.

Зазначений Закон був чинним станом на момент укладення договору та є чинним на момент розгляду справи.

Отже, Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне виконання плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини, що виникають при несвоєчасному внесенні плати за комунальні послуги суб'єктами підприємницької діяльності.

Перевіривши розрахунок пені (а.с. 14-16), виходячи з вказаного позивачем періоду нарахування, суд вважає вимогу про її стягнення у заявленій сумі обґрунтованою та такою, що відповідає умовам Договору і вимогам чинного законодавства України.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 581,85 грн. 3% річних та 2042,41 грн. інфляційних, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача (а.с.14-16) 3% річних заявлено за період прострочення грошового зобов'язання, починаючи з 21.12.2015 по 10.11.2016 на суму заборгованості, яка існувала у відповідний період, що в загальній сумі становить 581,85грн.

Перевіривши вказаний розрахунок суд встановив, що нарахування позивачем 3 % річних є правомірним, розрахунок є арифметично вірним, вимога заявлена у відповідності до умов чинного законодавства та підлягає задоволенню у заявленій сумі.

Інфляційні позивачем нараховано за період з березня 2016 року по жовтень 2016 року на суму заборгованості, що існувала у відповідний період. Перевіривши поданий відповідачем розрахунок інфляційних (а.с. 14-16), суд встановив, що він є правомірним, арифметично вірним, тому заявлена позивачем вимога підлягає задоволенню в сумі 2042,41 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов за підставами та предметом не оспорив, доказів погашення заборгованості не надав. Своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористався.

Враховуючи вищевикладене, позов підтверджується належними доказами, що містяться в матеріалах справи та підлягає задоволенню на загальну суму 66556,84 грн., з яких 29023,20 грн. - основний борг, 34909,38 грн. - пеня, 581,85 грн. - 3 % річних, 2042,41 грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

на користь Комунального підприємства "Теплозабезпечення" (11500, Житомирська область, м. Коростень, вул. Кірова,8а, )

- 29023,20 грн. основного боргу;

- 34909,38 грн. пені;

- 581,85 грн. 3 % річних;

- 2042,41 грн. інфляційних;

- 1378,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.12.16

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- позивачу (рек. з пов.)

3- відповідачу (рек. з повід)

4- третій особі (рек. з повід.)