ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.12.2016 Справа № 904/10291/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО", м. Київ в особі відокремленого підрозділу Публічного акціонерного товариства "Центроенерго", м. Українка, Київська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЗБЕГ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЗБЕГ", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства "ЦЕНТРЕНЕРГО", м. Київ в особі відокремленого підрозділу Публічного акціонерного товариства "Центроенерго", м. Українка, Київська область

про стягнення штрафних санкцій за порушення господарського зобов'язання

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача (за первісним позовом): не з'явився

від відповідача (за первісним позовом): ОСОБА_1 - представник за дов. № б/н від 01.12.2016

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ЦЕНТРЕНЕРГО" в особі відокремленого підрозділу Публічного акціонерного товариства "Центроенерго" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЗБЕГ" про стягнення збитків у розмірі 266 094,07 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов договору на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 16/3 від 02.07.2015 в частині несвоєчасної реєстрації або відсутності реєстрації податкових накладних, що призвело до втрати ПАТ «Центенерго» можливості зареєструвати податковий кредит на суму 266094, 07 грн., а тому підприємство було змушено сплатити податок на додану вартість у вищевказаному розмірі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.11.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 05.12.2016.

05.12.2016 у судовому засіданні від Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЗБЕГ" надійшов зустрічний позов від 02.12.2016 № 0212/16-1, в якому останній просить стягнути 11 661,00 грн. - 3% річних, 141 870,69 грн. - пеня, 53 719,95 грн. - інфляційні втрати, 84 879,90 грн. - штраф 7% за договором на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 16/3 від 02.07.2015.

У судовому засіданні 05.12.2016, відповідно до ст.. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 20.12.2016.

Ухвалою суду від 06.12.2016 зустрічну позовну заяву ТОВ «КАЗБЕГ» прийнято до розгляду та призначено її розгляд разом з первісним позовом в засіданні на 20.12.2016.

13.12.2016 від відповідача за зустрічним позовом надішли до суду заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких зазначено, що 09.02.2004 у відношенні ПАТ «Центренерго» порушено справу про банкрутство № 15/76-б (№ 15/76-б-43/624-б) і одночасно, відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів до закінчення провадження у справі. Розгляд вищевказаної справи триває, на даний момент вона знаходиться на стадії розпорядження майном. Протягом дії мораторію, неустойка за невиконання грошових зобовязань не нараховується, у тому числі й щодо поточної заборгованості, яка виникла після порушення справи про банкрутство. А тому, відповідач за зустрічним позовом вважає безпідставним нарахування йому пені та штрафу.

16.12.2016 від Трипільської теплової електростанції ПАТ «Центроенерго» надійшов лист, в якому зазначено, що остання заперечує проти задоволення вимог за зустрічним позовом щодо стягнення пені та штрафу, з підстав, викладених у запереченнях ПАТ «Центроенерго» та просила розглядати справу без участі її представника.

20.12.2016 через канцелярію суду від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позову, у звязку з тим, що порушення зобовязання ТОВ «КАЗБЕГ» щодо реєстру податкових накладних виникло з вини позивача, а саме у звязку із несвоєчасною сплатою позивачем робіт та відсутністю через це на рахунку відповідача грошових коштів на його поточному рахунку.

Представник позивача за первісним позовом у судове засідання не зявився. Про дату, місце та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення цінного листа з ухвалою суду (арк. с. 47, 53 том 2).

У судовому засіданні 19.12.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.07.2015 між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» в особі Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго» (далі позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЗБЕГ» (далі відповідач, виконавець) було укладено договір на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 16/3 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець зобовязується у 2015 році виконати на свій ризик роботи, що зазначені у додатках до цього договору (далі - роботи), а замовник прийняти і оплатити роботи.

Розрахунки за договором проводяться в безготівковій формі у національній валюті України в порядку, передбаченому додатком до договору на підставі рахунку виконавця (п. 4.1 договору).

Пунктом 5.4 договору встановлено, що здавання-прийняття виконаних робіт за договором оформлюється шляхом підписання сторонами двостороннього акту прийому-передачі виконаних робіт протягом 5 робочих днів з моменту одержання замовником повідомлення виконавця про готовлять результатів робіт до приймання.

Згідно з п. 5.10 договору, роботи за цим договором вважаються переданими замовнику з дати підписання сторонами відповідного акту прийому-передачі робіт без зауважень.

Відповідно до п. 13.1 договору, невідємною частиною цього договору є додаток № 1.

Згідно з пунктом 3 додатку № 1 до договору, розрахунки з виконавцем за даним договором здійснюються замовником в наступному порядку: 90% від вартсоті виконаних робіт (згідно актів прийому-передачі виконаних робіт) протягом 45 днів після підписання акту; остаточний платіж в розмірі 10 % від вартості виконаних робіт здійснюється замовником протягом 30 днів після закінчення підконтрольної експлуатації, у відповідності до п. 7.9.20 ГКД 34.20.661-2003.

Пунктом 13.1.1 додатку № 1 до договору сторони погодили, що виконавець зобовязаний своєчасно скласти та зареєструвати податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної). До моменту реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, виконавець повинен передати Замовнику, з метою узгодження, податкову накладну (розрахунок коригування до податкової накладної) в електронній формі, надіславши їх на наступну електронну адресу . Після того, як податкова накладна (розрахунок коригування до податкової накладної) буде узгоджена. Виконавець повинен її (його) зареєструвати та повідомити Замовника про таку реєстрацію через ПЗ «М.Е.Dос.» або надіславши їх на електронну адресу Трипільської ТЕС .

У разі несвоєчасної реєстрації або відсутності реєстрації податкових накладних, в результаті чого Замовник втратить право на податковий кредит за вказаними податковими накладними, Виконавець зобов'язаний протягом 5 робочих днів з дати відправки Замовником заповідної вимоги Виконавцю сплатити Замовнику грошові кошти в розмірі, що дорівнює сумі ПДВ, зазначеній у вказаних податкових накладних та відшкодувати витрати з податку на прибуток, нарахованого на зазначені суми ПДВ (п. 13.1.3 додатку № 1 до договору) (арк. с. 21-23 том 1).

На виконання умов договору, відповідач за період з 25.08.2015 по 30.12.201 виконав, а позивач прийняв, роботи на загальну суму 9648882, 52 грн. (з яких 1608137, 09 грн. ПДВ), що підтверджується актами здачі-приймання матеріалів та актами приймання виконаних будівельних робіт, підписаними обома сторонами та скріпленими печатками підприємств (арк. с. 24-63 том 1).

Позивач здійснив оплату наданих робіт та послуг за договором у повному обсязі у розмірі 9648822, 52 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться у матеріалах справи (арк. с. 64-73 ом 1).

З 1608137, 09 грн. податку на додану вартість за виконані роботи згідно спірного договору ТОВ «КазбеГ» зареєструвало податкові накладні на суму 1342043, 02 грн., а саме: податкову накладну № 1 від 17.08.2015 на суму 1728000 грн. (в т.ч. ПДВ 288000грн.); податкову накладну № 1 від 01.09.2015 на суму 928198, 49 грн. (в т.ч. ПДВ 154699, 75 грн.); податкову накладну № 2 від 04.09.2015 на суму 117774 грн. (в т.ч. ПДВ 19629 грн.); податкову накладну № 4 від 16.09.2015 на суму 651074, 45 грн. (в т.ч. ПДВ 108512,41 грн.); податкову накладну № 5 від 16.09.2015 на суму 641612,23 грн. (в т.ч. ПДВ 106935, 37 грн.); податкову накладну № 1 від 01.10.2015 на суму 1193322, 46 грн. (в т.ч. ПДВ 198887, 08 грн.); податкову накладну № 6 від 28.10.2015 на суму 475282, 69 грн. (в т.ч. ПДВ 79213, 78 грн.); податкову накладну № 6 від 27.11.2015 на суму 26524, 56 грн. (в т.ч. ПДВ 4420,76 грн.); податкову накладну № 5 від 27.11.2016 на суму 209574, 65 грн. (в т.ч. ПДВ 34929, 11 грн.); податкову накладну № 4 від 27.11.2015 на суму 13291, 63 грн. (в т.ч. ПДВ 2215, 27 грн.); податкову накладну № 1 від 20.11.2015 на суму 2055923, 58 грн. (в т.ч. ПДВ 342563, 93 грн.); податкову накладну № 7 від 30.12.2015 на суму 11679, 34 грн. (в т.ч. ПДВ 1 946, 56 грн.) (арк. с. 74-92 том 1).

Таким чином, відповідачем зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні на суму податку на додану вартість, сплаченого позивачем за виконані роботи, лише у розмірі 1342043, 02 грн. Дана обставина визнанна відповідачем.

Отже, відповідачем не було зареєстровано податкову накладну на суму податку на додану вартість у розмірі 266094, 07 грн. (за актом приймання виконаних робіт за грудень 2015 року від 31.12.2015).

У позові позивач зазначає, що відповідачем порушено п. 13.1.1 договору та п.п. 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, не зареєстровано податкову накладну від 30.12.2015 протягом 15-денного строку з прийняття виконаних робіт, у звязку з чим позивач втратив можливість зареєструвати податковий кредит з податку на додану вартість у сумі 268040, 62 грн. та був вимушений сплатити податок на додано вартість у розмірі 266094, 07 грн.

20.07.2016 позивач звернувся до відповідача з вимогою про перерахування йому 266094, 07 грн. втраченого податкового кредиту, щодо нарахування ПДВ на виконанні роботи згідно акту приймання-передачі виконаних робіт № 3 від 30.12.2015 до договору (арк. с. 93-94 том 1).

Відповідач, у відповідь на вимогу позивача, надіслав лист вих.. № 28/07-161 від 28.07.2016, в якому зазначив про відмову сплатити 266094, 07 грн. згідно претензії, оскільки у звязку із несвоєчасною оплатою позивачем вартості виконаних робіт за договором, відповідачеві були спричинені збитки у розмірі 322544, 21 грн. (арк. с. 96 том 1).

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача 266094, 07 грн. збитків, спричинених йому у звязку із не реєстрацією відповідачем податкової накладної на суму податку на додану вартість у розмірі 266094, 07 грн. (за актом приймання виконаних робіт за грудень 2015 року від 30.12.2015).

Відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що порушення ним порядку реєстрації податкової накладної від 30.12.2015 сталося не з його вини, а у звязку із несвоєчасною оплатою (з порушенням строку встановлено у договорі) позивачем вартості виконаних підрядних робіт згідно акту № 3 від 30.12.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Регулювання відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів відноситься до сфери дії Податкового кодексу України (частина 1 статті 1 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (п. 198.1-198.2 статті 198 Податкового кодексу України, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов'язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов'язань за відповідний звітний період.

Таким чином, слід дійти висновку, що порушення відповідачем п. 13.1.1 додатку до договору та не реєстрація податкової накладної від 30.12.2015, з урахуванням викладених норм податкового законодавства, позбавили позивача права на отримання податкового кредиту на суму 266094, 47 грн.

Отже, позивач вважає, що оскільки він з вини відповідача був позбавлений права на податковий кредит у сумі 266094, 07 грн. та йому довелось сплатити податок на додану вартість у сумі 266094, 07 грн., він просить суд стягнути з відповідача 266094, 07 грн. збитків, на підставі статті 224 Господарського кодексу України.

У відповідності з вимогами ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому приписами ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачені способи захисту порушеного цивільного права чи інтересу, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Поряд з цим, згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 1 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Звертаючись із первісним позовом до суду, позивач посилається на приписи ст. 224 Господарського кодексу України, згідно якої учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 статті 225 Господасрького кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно приписів ст. 226 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний відшкодувати на вимогу суб'єкту завдані збитки у добровільному порядку в повному обсязі.

Поняття збитків розкривається у Цивільному кодексі України у статті 22, згідно якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22). При цьому частиною 2 статті 22 ЦК України встановлено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У відповідності до ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до суду не надано документального підтвердження понесення ним збитків на суму 266094, 47 грн., а саме доказів фактичної сплати ним податку на додану вартість у розмірі 266094, 47 грн.

Крім того, абзацом 16 пункту 201.10 статті 201 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника. Таке право зберігається за ним протягом 60 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Проте, позивачем не подано суду доказів такого звернення до податкового органу, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позивач не скористався своїм правом оскаржити не реєстрацію відповідачем податкової накладної до податкового органу.

Частиною 1 ст. 33 ГПК України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

З огляду на встановлене, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача щодо спричинення йому збитків, завданих порушенням відповідачем зобов'язання, оскільки позивачем не доведено суду наявність усіх елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, внаслідок чого відсутні підстави для нарахування збитків у сумі 266094, 47 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога за первісним позовом є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд первісного позову, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача за первісним позовом.

Щодо зустрічної позовної заяви.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КАЗБЕГ» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Центроенерго» в особі відокремленого підрозділу Трипільська ТЕС Публічного акціонерного товариства «Центроенерго», в якому просить суд стягнути з останнього пеню у розмірі 141870, 69 грн., штраф у сумі 84879, 90 грн., три відсотки річних у розмірі 11661 грн. та інфляційні втрати у сумі 53719, 95 грн.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем за зустрічним позовом строків оплати виконаних згідно договору підрядних робіт за актом від 30.12.2015 № 3.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом на підставі договору у грудні 2015 року виконано підрядні роботи згідно акту № 3 від 30.12.2015 на суму 1596564, 44 грн. (арк. с. 48-59 том 1).

Відповідно до п. 3 додатку № 1 до договору, позивач повинен був сплатити 90 % вартості робіт за актом № 3 від 30.12.2015, що складає 1436908 грн., протягом 45 днів після підписання акту, тобто у строк до 13.02.2016, та 10 % від вартості виконаних робіт, що складає 159656, 44 грн., протягом 30 днів після закінчення підконтрольної експлуатації.

Часткову оплату вартості виконаних згідно акту від 30.12.2015 № 3 робіт відповідач за зустрічним позовом здійснив 25.05.2015 (арк. с. 72 том 1). Несплаченою залишалась вартість виконаних підрядних робіт на суму 1212570, 30 грн., яка була сплачена відповідачем за зустрічним позовом лише 08.07.2016, що підтверджується платіжним дорученням № t/2139 (арк. с. 73 том 1).

У зв'язку з несвоєчасним виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати виконаних підрядних робіт, позивач за зустрічним позовом нарахував відповідачу за зустрічним позовом пеню у розмірі 141870, 69 грн. за період з 12.03.2016 по 07.07.2016 та штраф у сумі 84879, 90 грн., на підставі ст. 231 ГК України, на суму простроченої оплати у розмірі 1212570, 30 грн.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно. з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст. 231 ГК України, на підставі якої позивачем здійснено розрахунок штрафних санкцій, передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2004 у справі № 15/76-б було порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Центренерго» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (арк. с. 6-7 том 2).

Відповідно до п.1-1 Розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про відновлення платоспроможності боржником або визнання його банкрутом» (поточна редакція) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

За умовами п.1 Розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про відновлення платоспроможності боржником або визнання його банкрутом», ОСОБА_2 набирає чинності через рік з дня його опублікування.

Офіційне опублікування поточної редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржником або визнання його банкрутом» відбулось в Газеті «Голос України» 18.01.2012 р. № 8-9, а отже ОСОБА_2 набрав чинності 19.01.2013. У той же час, провадження у справі про банкрутство ПАТ «Центренерго» № 15/76-б порушено ухвалою суду від 09.02.2004, тобто до моменту набрання чинності поточної редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», тому положення поточної редакції цього Закону не застосовуються, а застосовуються у попередній редакції, чинній на момент виникнення правовідносин тобто в редакції, згідно із Законом України від 30.06.1999 № 784-ХІУ із змінами та доповненнями.

Розгляд справи про банкрутство ПАТ «Центренерго» триває, а саме вона знаходиться на стадії розпорядження майном (арк. с. 9-15 том 1).

Відповідно до вимог статті 12 попередньої редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" введено мораторій на задоволення вимог кредиторів до закінчення провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 попередньої редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржником або визнання його банкрутом», мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, протягом дії мораторію неустойка за невиконання грошових зобовязань не нараховується, в тому числі й щодо поточної заборгованості, яка виникла після порушення справи про банкрутство.

Аналогічну правову позицію викладено у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про банкрутство» № 15 від 18.12.2009 та Постановах Верховного Суду України № 3-71гс12від 12.03.2013, № 3-27гс13 від 01.10.2013, № 3-67гс12від 18.12.2012.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає нарахування позивачем за зустрічним позовом відповідачеві за зустрічним позовом пені у розмірі 141870, 69 грн. та штрафу у сумі 84879, 90 грн. безпідставним та таким, що протирічить вимогам чинного законодаства, а тому відмовляє у задоволенні зустрічного позову в цій частині.

Також, за порушення відповідачем за зустрічним позовом виконання грошового зобов'язання позивачем за зустрічним позовом нараховано три відсотки річних за період з 12.03.2015 по 07.07.2016 на суму 1212570 грн. у розмірі 11661 грн. та інфляційні втрати нараховані на суму боргу у розмірі 1212570 грн. за період березень-червень 2016 року у розмірі 141870, 69 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 (далі Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 14) індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, зазначає наступне.

Як встановлено судом вище, відповідач за зустрічним позовом повинен був сплатити 10 % вартості виконаних підрядних робіт за актом № 3 від 30.12.2015, що складає 159656, 44 грн., протягом 30 днів після закінчення підконтрольної експлуатації.

Позивачем за зустрічним позовом не надано до суду доказів закінчення підконтрольної експлуатації робіт за актом № 3 від 30.12.2015, у зв'язку з чим, суд позбавлений можливості встановити граничний строк оплати та факт прострочення оплати 10% вартості підрядних робіт у розмірі 159656, 44 грн., у зв'язку з чим нарахування позивачем за зустрічним позовом на вищевказану суму трьох відсотків річних та інфляційних втрат суд вважає необґрунтованим, недоведеним належними та допустимими доказами, а тому відмовляє у задоволенні зустрічного позову в цій частині.

З урахуванням викладеного, судом було здійснено перерахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, за заявлений у зустрічному позові період, на суму простроченого платежу у розмірі 1052913, 56 грн. (1212570 грн. - 159656, 44 грн.).

За результатами даного перерахунку, судом встановлено, що до стягнення з відповідача за зустрічним позовом підлягають три відсотки річних у сумі 10097, 61 грн. та інфляційні втрати у розмірі 46646, 77 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд зустрічного позову, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 851, 17 грн.

Керуючись ст. 22, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центроенерго» (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 1; ідентифікаційний код 22927045) в особі відокремленого підрозділу Трипільська ТЕС Публічного акціонерного товариства «Центроенерго» (08720, Київська область, м. Українка, вул. Промислова, 1; ідентифікаційний код 00131334) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КАЗБЕГ" (50011, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Юнацька, 1, приміщення 1; ідентифікаційний код 31123135) три відсотки річних у сумі 10097, 61 грн., інфляційні втрати у розмірі 46646, 77 грн. та 851, 17 грн. витрат зі сплати судового збору.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 22.12.2016

Суддя ОСОБА_3