ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р.Справа № 915/817/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання О.М. Шитря,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 07.06.2016;

від відповідача (Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області) - ОСОБА_2, довіреність №35 від 16.02.2016;

від відповідача (товариства з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ) -ОСОБА_3, довіреність №5 від 04.01.2016; ОСОБА_4 Жоурт, довіреність №12 від 01.01.2016;

від третьої особи (Міністерства інфраструктури України) - ОСОБА_5, довіреність б/н від 19.08.2016;

від третьої особи (приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6) - участі не брали;

від третьої особи (Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт) - ОСОБА_5, довіреність №09/09 від 19.08.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ОРЕКСИМ УКРАЇНА

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016

у справі №915/817/16

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю ОРЕКСИМ УКРАЇНА

до відповідачів:

- Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області;

- товариства з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ;

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:

- Міністерства інфраструктури України;

- приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6;

- Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт;

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 р. товариство з обмеженою відповідальністю ОРЕКСИМ УКРАЇНА (далі - ТОВ ОРЕКСИМ УКРАЇНА) звернулось з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та товариства з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ (далі - ТОВ НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ) про визнання недійсним договору №3 про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна від 10.05.2016 №РОФ-501, в редакції змін внесених договором №1 від 23.02.2007 та договором №2 від 21.12.2011, укладеного 08.06.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та товариством з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ.

За вказаною позовною заявою було порушено провадження у справі №915/817/16.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 у справі №915/817/16 (суддя В.О. Корицька) у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю ОРЕКСИМ УКРАЇНА звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 у справі №915/817/16 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими та на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

У судовому засіданні 13.12.2016 представник позивача апеляційну скаргу підтримав; представники відповідачів та третіх осіб: Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт проти її задоволення висловили заперечення; представник приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про час та місце його розгляду, що підтверджується матеріалами справи (том ІІІ а.с. 204,206).

Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб (Міністерства інфраструктури України та Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт), обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

10.05.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області («орендодавець») та товариством з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ («орендар») було укладено договір оренди нерухомого майна №РОФ 501 (далі договір №РОФ 501 від 10.05.2006), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/7, що знаходиться на балансі Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт, а саме: будівлю закритого складу №7 корисною площею складу 10066 кв.м, зазначену на плані літ. А, з рампою 2174 кв.м, станцією розвантаження вагонів та з підкрановими шляхами: залізничні колії Р-65, укладені на бетонні підкранові балки загальною довжиною 840 п.м, площа площадки підкранових шляхів 612 кв.м; споруда №ІІІ відкритий склад загальною площею 6848 кв.м; споруда №ІІІ відкритий склад загальною площею 10752 кв.м, що належить державі в особі Міністерства транспорту та звязку України на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 01.02.2006, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.02.2006, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданий Миколаївським міжміським бюро технічної інвентиризації 01.02.2006 за №9727027. Загальна площа обєктів оренди складає 32063 кв.м, загальна вартість яких дорівнює 6759400 грн. Майно передається в оренду під складські приміщення та здійснення виробничої діяльності щодо перевалки вантажів.

Договір набирає чинності після його підписання сторонами, скріплення печатками і нотаріального посвідчення з моменту його державної реєстрації. Обовязки сторін за даним договором виникають з моменту передання майна від орендодавця до орендаря, тобто з моменту підписання акту приймання-передачі майна, який повинен бути підписаний протягом місяця з моменту підписання договору (пункт 2.1 договору №РОФ 501 від 10.05.2006).

Відповідно до пункту 2.5 договору №РОФ 501 від 10.05.2006 у разі припинення дії цього договору, орендар повертає майно орендодавцю за участю балансоутримувача за аналогічним порядком, встановленим цим договором при передачі майна орендарю; майно вважаться поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2, 3.6 договору №РОФ 501 від 10.05.2006 орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, із змінами та доповненнями і становить без ПДВ за базовий місяць оренди (березень 2006 року) 56159,35 грн; орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць оренди на індекси інфляції від базового до першого місяця оренди включно; нарахування ПДВ на суму орендної плати та його сплата здійснюється орендарем у порядку, визначеному чинним законодавством; орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць; розмір орендної плати переглядається за вимогою однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

У пункті 11.1 договору №РОФ 501 від 10.05.2006 сторонами узгоджено, що цей договір укладено строком на 10 років, що діє з 10.05.2006 до 10.05.2016 включно, підлягає державній реєстрації та нотаріальному посвідченню.

Зміни і доповнення до цього договору допускаються за взаємною згодою сторін, за погодженням балансоутримувача; пропозиції розглядаються протягом 20 днів з дати їх подання до розгляду іншою стороною (пункт 11.3 договору №РОФ 501 від 10.05.2006).

Відповідно до пункту 11.4 договору №РОФ 501 від 10.05.2006 за ініціативою однієї із сторін цей договір може бути доповнено, змінено або розірвано за рішенням господарського суду у випадках і в терміни, передбачені чинним законодавством.

В силу пункту 11.6 договору №РОФ 501 від 10.05.2006 пролонгація договору оренди здійснюється на підставі письмового звернення орендаря до орендодавця у 30-денний термін до закінчення строку дії договору оренди, погодження з органом, уповноваженим управляти майном, шляхом укладення до цього договору додаткового договору з наступним нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією.

Згідно з положеннями пункту 11.8 договору №РОФ 501 від 10.05.2006 чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду; банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Зазначений договір посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 10.05.2016 та зареєстрований в реєстрі за №1838.

За актом приймання - передачі від 09.06.2006 орендоване майно було передано від орендодавця орендареві.

До вказаного договору сторонами вносились зміни договорами №1 від 23.02.2007 та №2 від 21.12.2011, якими збільшувався розмір орендної плати.

23.07.2015 ТОВ НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ звернулось до орендодавця із заявами про продовження до 31.12.2030 терміну дії договору оренди №РОФ-501 від 10.05.2006 та про передання додатково в оренду державного нерухомого майна (навісу над рампою та станцією розвантаження вагонів) загальною площею 2315,8 кв.м, що зумовило в свою чергу звернення Фонду державного майна України по Миколаївській області з відповідним листом №14-08-01480 від 03.08.2015 року до Міністерства інфраструктури України.

Листом №14241/16/10-15 від 23.12.2015 Міністерство інфраструктури України інформувало Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та Державне підприємство Миколаївський морський торговельний порт про те, що не погоджує строк терміну дії договору оренди №РОФ 501 від 10.05.2006 на новий термін та відмовляє у передачі в оренду ТОВ НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ додаткового нерухомого майна загальною площею 2315,8 кв.м.

07.04.2016 ТОВ НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ направило орендодавцю заяву №208, в якій зазначило про своє бажання пролонгувати договір №РОФ-501 від 10.05.2006 на той самий строк і на тих самих умовах, в зв'язку з чим листом №14-08-00783 від 21.04.2016 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області звернулось до Міністерства інфраструктури України з проханням погодити продовження ТОВ НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ орендного користування державним майном та продовжити строк дії договору оренди №РОФ-501 від 10.05.2006 на 10 років до 10.05.2026.

У відповідь Міністерство інфраструктури України листом №2564/16/14-16 від 04.05.2016 повідомило Фонд державного майна України, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та ДП Миколаївський морський торговельний порт про те, що вже надало позицію з порушеного питання та просило вжити належних заходів для додаткового інформування ТОВ НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ про припинення договору оренди №РОФ-501 від 10.05.2006 з 11.05.2016. До вказаної відповіді Міністерством інфраструктури України було додано копію його листа №14241/16/10-15 від 23.12.2015.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області 13.05.2016 направило до Міністерства інфраструктури України лист №14-08-00931, в якому просило розглянути питання продовження строку дії договору №РОФ-501 від 10.05.2006 на той самий строк і на тих самих умовах, зазначивши при цьому, що листом №14241/16/10-15 від 23.12.2015 Міністерство висловило свою позицію щодо внесення змін до договору оренди від 10.05.2006 №РОФ-501, які стосувалися продовження строку дії договору на 15 років до 31.12.2030.

20.05.2016 Комісією з розгляду питань стосовно розпорядження майном прийнято рішення, оформлене протоколом №15/16, яким погоджено продовження договору №РОФ-501 від 10.05.2006 строком на 10 років за умови підвищення орендної плати, здійснення орендарем інвестицій в обєкт оренди та забезпечення орендарем перевантаження вантажу через причали Миколаївської філії ДП АМПУ в обсязі не менше, ніж 1 млн тонн/рік, починаючи з 2020 року і до закінчення строку дії договору оренди.

Міністерство інфраструктури України листом №5137/16/10-16 від 25.05.2016 повідомило Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області та ДП Миколаївський морський торговельний порт про погодження продовження договору №РОФ-501 від 10.05.2006 за умов, визначених Комісією з розгляду питань стосовно розпорядження майном.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №321-п від 07.06.2016 відповідно до статей 11, 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", згідно з наказом Фонду державного майна України від 19.05.2016 №77-р, на підставі звернення орендаря ТОВ НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ (лист від 07.04.2016 №208), враховуючи погодження балансоутримувача ДП "Миколаївський морський торговельний порт" (лист від 18.04.2016 №07/371) та Міністерства інфраструктури України (лист від 25.05.2016 №5137/16/10-16), встановлено строк дії договору №РОФ-501 від 10.05.2006 - 10 років з 10.05.2016 до 09.05.2026.

В подальшому 08.06.2016 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області ("орендодавець") та товариством з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ ("орендар") укладено договір №3 про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна №РОФ 501 від 10.05.2006, в редакції змін, внесених договором №1 від 23.02.2007 та договором №2 від 21.12.2011 (далі- договір №3 від 08.06.2016), яким пункт 1.1 розділу 1, пункт 3.1 розділу 3, пункт 11.1 розділу 11 викладено у такій редакції: "1.1. Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/7 згідно з планом розміщення орендованого приміщення, що перебуває на балансі Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт, а саме: будівлю закритого складу №7 (з адміністративно-побутовими приміщення), загальною площею 11626,5 кв.м з рампою площею 2174 кв.м (літ. «А» за свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, «№1» за технічним паспортом (інв. №3348) (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ066) станцією розвантаження вагонів (інв. №16611) (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ562) та підкрановими шляхами довжиною 217,63 п.м. (інв. №3370) (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ566); споруда №ІІІ загальною площею 17600 кв.м (літ. «ІІІ» за технічним паспортом, (інв. №411) (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ643), яка включає у себе: відкритий склад загальною площею 6848 кв.м (літ. «ІІІ» за технічним паспортом, (інв. №411) (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ643); відкритий склад загальною площею 10752 кв.м (літ. «ІІІ» за технічним паспортом, (інв. №411) (реєстровий номер 01125608.1.БАОПВЛ643). Загальна площа обєктів оренди складає 31451 кв.м, загальна вартість визначена згідно з висновком про вартість на 31.05.2016 і становить за незалежною оцінкою 24796990 грн. Майно передається в оренду під складські приміщення та здійснення виробничої діяльності щодо перевалки вантажів"; "3.1. Орендна плата визначена за домовленістю сторін і становить без ПДВ за перший місяць розрахунку (травень 2016) 1 132 236 грн."; "11.1. Цей договір укладено строком на 10 років, що діє з 10.05.2016 до 09.05.2026 включно".

Окрім того, розділ 5 договору №РОФ 501 від 10.05.2006 доповнено пунктами 5.12, 5.13, які стосуються інвестицій в об'єкт оренди та обсягів перевантаження вантажу.

Відповідно до пункту 6 договору №3 від 08.06.2016 цей договір набуває чинності з 10.05.2016 і є невідємною частиною договору оренди №РОФ 501 від 10.05.2006 в редакції змін, внесених договором №1 від 23.02.2007 та договором №2 від 21.12.2001.

Вказаний договір посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 08.06.2016 та зареєстрований в реєстрі за №659.

Із матеріалів справи також вбачається, що 17.05.2016 товариство з обмеженою відповідальністю ОРЕКСИМ УКРАЇНА звернулось до Регіонального відділення фонду державного майна України по Миколаївській області з заявою №533-05, яка містила прохання укласти з ним договір оренди державного нерухомого майна, що перебуває у державній власності, загальною площею 32063 кв.м, що знаходиться на балансі ДП Миколаївський морський торговельний порт та розташоване за адресою: м. Миколаїв, Заводський район, вул. Заводська, 23/7, строком на 15 років, для використання за цільовим призначенням, а саме: будівлі закритого складу №7 корисною площею складу 10066 кв.м, рампи-2174 кв.м, площа забудови 13851 кв.м; відкритого складу загальною площею 6848 кв.м; відкритого складу загальною площею 10752 кв.м; станції розваження вагонів; підкранових шляхів: залізничних колій Р-65, укладених на бетонні підкранові балки загальною довжиною -840 п.м, площі площадки підкранових шляхів - 612 кв.м.

Листом №14-11-00955 від 19.05.2016 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області повідомило ТОВ ОРЕКСИМ УКРАЇНА, що майно, зазначене у листі заявника, на даний час перебуває в орендному користуванні, тобто не є вільним, відповідно як обєкт оренди не може розглядатися.

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання недійсним договору №3 від 08.06.2016.

Позовні вимоги та апеляційна скарга обгрунтовані тим, що сторонами договору у строк до 10.05.2016 не було дотримано процедури пролонгації договору №РОФ 501 від 10.05.2006 і після закінчення його дії укладено спірний договір, який по суті передбачає нові умови, що відповідно до положень статей 7, 9, 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зумовлює проведення конкурсу, а відтак можливість позивача, як потенційного інвестора, прийняти участь в конкурсі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з підстав відсутності обставин, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог враховуючи наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Правовідносини сторін за договором оренди державного майна регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та спеціальним Законом України Про оренду державного та комунального майна.

Вказаним законом визначаються умови укладення, зміни, припинення і продовження договору оренди.

Статтею 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна, яка кореспондується з приписами статті 291 Господарського кодексу України, встановлено, що договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна термін договору оренди визначається за погодженням сторін; термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Частиною другою цієї статті визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з положеннями статті 764 Цивільного кодексу України якщо орендар (наймач) продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень орендодавця (наймодавця) протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічне правило передбачене також частиною четвертою статті 284 Господарського кодексу України.

Як вбачається із матеріалів справи, орендар у 30-денний термін до закінчення строку дії договору оренди листом від 07.04.2016 повідомив орендодавця про своє бажання продовжити договір оренди №РОФ-501 від 10.05.2006 на той самий строк і на тих самих умовах.

Орендодавець за договором №РОФ-501 від 10.05.2006 заперечень проти продовження вказаного договору оренди з ТОВ НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ протягом одного місяця після закінчення терміну його дії не висловив. Навпаки його дії свідчать про прийняття пропозиції орендаря.

Зі змісту статей 759, 763, 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на той самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обовязкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Саме таку правову позицію викладено у пункті 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013.

Отже, оскільки після 10.05.2016 товариство з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ продовжило користуватися обєктом оренди, а Регіональне відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області, як орендодавець, не висловило заперечень щодо пролонгації договору №РОФ-501 від 10.05.2006, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що договір оренди №РОФ-501 від 10.05.2006 був продовжений на тих самих умовах і на той самий строк.

За таких обставин, необгрунтованими є доводи скаржника про те, що спірним договором були внесені зміни до договору №РОФ-501 від 10.05.2006, який припинив свою дію.

Не приймаються колегією суддів до уваги і доводи ТОВ НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ про те, що орган, уповноважений державою на управління орендованим майном, не надав свого погодження на пролонгацію договору №РОФ-501 від 10.05.2006, так як зазначене спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: рішенням Комісії з розгляду питань стосовно розпорядження майном, оформленим протоколом №15/16 від 20.05.2016, та листом Міністерства інфраструктури України №5137/16/10-16 від 25.05.2016.

При цьому те, що погодження про продовження дії договору №РОФ-501 від 10.05.2006 було надано Міністерством інфраструктури України після 10.05.2016 не має значення, оскільки таке погодження було отримано у строк, встановлений положеннями частини другої статті 17 Закону України, частини четвертої статті 284 Господарського кодексу України та статті 764 Цивільного кодексу України.

До того ж, правомірність прийнятого вищезазначеною Комісією рішення про надання погодження на продовження строку дії договору №РОФ-501 від 10.05.2006, підтверджена рішенням Господарського суду м.Києва від 17.08.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016, у справі №910/10663/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ОРЕКСИМ УКРАЇНА до Міністерства інфраструктури України про визнання недійсним рішення.

Твердження скаржника про те, що листами №14241/16/10-15 від 23.12.2015, №2564/16/14-16 від 04.05.2016 Міністерство інфраструктури України відмовило у пролонгації договору №РОФ-501 від 10.05.2006 на той самий строк (10 років) та на тих самих умовах є безпідставними, оскільки у листі від 23.12.2015 Міністерство висловило свою позицію щодо внесення змін до договору оренди №РОФ-501 від 10.05.2006, які стосувалися продовження строку дії договору на 15 років та щодо передачі в оренду додаткового майна, а листом від 04.05.2016 повідомило про розгляд питання, результат вирішення якого викладено у листі від 23.12.2015.

В силу правил статті 6 Цивільного кодексу України, частини третьої статті 10 Закону України Про оренду державного та комунального майна за згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені будь-які умови, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до частини першої статті 286 Господарського кодексу України та частини першої статті 21 Закону України Про оренду державного та комунального майна розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також у інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з приписами частини першої статті 188 Господарського кодексу України не допускається зміна господарських договорів в односторонньому порядку, проте у разі досягнення згоди сторони мають право неодноразово до закінчення дії договору оренди змінювати його умови.

В даному випадку спірним договором сторонами було узгоджено розмір орендної плати, умови інвестування в об'єкт оренди та обсяг перевантаження вантажу, а також зафіксовано факт продовження строку оренди до 09.05.2026, що цілком відповідає положенням статті 6, частині першій статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина перша статті 215 Цивільного кодексу України).

У статті 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити Цивільного кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому, Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа", тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 у справі №1-10/2004 зазначено, що виходячи зі змісту статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Як зазначено Конституційним судом України, види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними.

Для розуміння поняття охоронюваний законом інтерес важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Згідно з статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Отже, необхідними умовами захисту прав та охоронюваних інтересів особи, яка звертається до суду, є їх порушення або невизнання зі сторони іншої особи.

Відповідно до змісту наведених вище норм матеріального права та процесуального права вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред'явлена особами, визначеними у ЦК України й інших законодавчих актах, що встановлюють оспорюваність правочинів, а саме: однією зі сторін або заінтересованою стороною, тобто права або інтереси яких були порушені укладенням спірного правочину.

У пункті 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 зазначено, що якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Звертаючись до господарського суду з позовом у даній справі, позивач зазначив про те, що оспорюваний договір порушує його права як потенційного інвестора, на прийняття участі у конкурсі наряду з іншими суб'єктами, які мають бажання отримати в користування державне майно (майно, що є об'єктом договору №РОФ-501 від 10.05.2006).

Місцевим господарським судом встановлено, що враховуючи відсутність заперечень орендодавця щодо продовження строку договору №РОФ-501 від 10.05.2006, вказаний договір не припиняв своєї чинності, оскільки був пролонгований, а відтак орендоване майно не було вільним для наступної оренди. Інформація про надання нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/7, яке знаходиться на балансі ДП "Миколаївський морський торговельний порт" на офіційних сайтах Фонду державного майна України, його регіональних відділень не розміщувалась.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що права або охоронювані законом інтереси позивача, як потенційного інвестора чи орендаря, були порушені.

Згідно з положеннями статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог статей 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Оскільки скаржником не доведено порушення чи оспорення відповідачами будь-яких законних прав чи охоронюваних інтересів позивача у зв'язку з укладенням договору №3 від 08.06.2016, а також наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання договору недійсним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необгрунтованість та безпідставність позовних вимог, в зв'язку з чим правомірно відмовив в їх задоволенні.

Перевіривши відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 32, 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України у звязку із чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Миколаївської області норм матеріального права при прийнятті рішення від 06.10.2016 не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акта колегія суддів не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю ОРЕКСИМ УКРАЇНА залишити без задоволення, рішення Господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 у справі №915/817/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 19.12.2016.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна