РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2016Справа №910/18698/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Віллерой енд Бох Україна»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудмаркет»

Про стягнення 2 894 664,46 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

від позивача: Тертиця В.О. - по дов.

від відповідача: Леонтьєв Є.Е - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Віллерой енд Бох Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудмаркет» про стягнення 2 894 664,46 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2016р. порушено провадження у справі № 910/18698/16; розгляд справи призначено на 15.11.2016р. о 10-10.

В судовому засіданні 15.11.2016р. на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 08.12.2016р. о 10-50.

В судовому засіданні 08.12.2016р. на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 14.12.2016р. о 11-20.

09.12.2016р. позивач через відділ діловодства суду подав письмові пояснення по справі.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 14.12.2016р. судом було розглянуто та відмовлено в задоволенні клопотання позивача щодо звернення з судовим дорученням до компетентного органу Німеччини (Митної служби Німеччини чи іншого відповідного органу), оскільки дане клопотання не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 14.12.2016р. представником позивача подано клопотання про продовження строків розгляду справи.

Представником відповідача проти задоволення означеного клопотання надано заперечення.

Розглянувши заяву позивача про продовження строку вирішення спору у справі №910/18698/16, яка подана 14.12.2016р., судом було її задоволено з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Ухвалою від 15.12.2016р. строк розгляду справи було продовжено на 15 днів.

Представник позивача у судовому засіданні 26.12.2016р. подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 26.12.2016р. судом було розглянуто та відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Віллерой енд Бох Україна» про направлення судового доручення про надання правової допомоги, як такого, що не відповідає нормам Господарського процесуального кодексу України.

Представником позивача у судовому засіданні 26.12.2016р. було в повному обсязі підтримано заявлений позов.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог надав заперечення.

В судовому засіданні 26.12.2016р. на підставі приписів ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Зі ст.513 цього Кодексу вбачається, що правочин стосовно заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст.516 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 31.08.2016р. між Компанією «Віллерой енд Бох АГ» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Віллерой енд Бох Україна» (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до п.1 параграфу 1 якого первісний кредитор передає (відступає) на користь нового кредитора, а новий кредитор набуває в повному обсязі право вимоги до боржника.

Вказаним правочином визначено, що боржником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрбудмаркет»; зобов'язанням є зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудмаркет» сплатити Компанії «Віллерой енд Бох АГ» на підставі договору купівлі-продажу сантехнічних виробів борг за поставлене сантехнічне обладнання в розмірі 100 578,96 євро; право вимоги - це право первісного кредитора вимагати від боржника виконання зобов'язання, а також всіх інших пов'язаних з зобов'язаннями виплат, в тому числі, але не виключно штрафи, пені, збитки.

За умовами п.1 параграфу 2 договору від 31.08.2016р. в обмін на передане право вимоги новий кредитор протягом п'яти років з моменту підписання цього договору сплачує первісному кредитору ціну уступки.

Ціна уступки згідно умов вказаного правочину становить 100 578,96 євро.

Оплата ціни уступки здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора. Грошові зобов'язання нового кредитора зі сплати ціни уступки будуть вважатись належним чином виконаними з моменту надходження грошових коштів на рахунок первісного кредитора (п.п.2, 5 параграфу 2 договору від 31.08.2016р.).

Наразі, судом прийнято до уваги, що ст.5 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено принцип автономії волі.

Зокрема, вказаною статтею визначено, що у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом. Вибір права щодо окремих частин правочину повинен бути явно вираженим.

Пунктом 1 параграфу 4 договору від 31.08.2016р. передбачено, що договір уступки права вимоги регулюється та тлумачиться відповідно до законодавства України.

Договір вступає в силу в день його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.4 параграфу 4 договору від 31.08.2016р.).

Посилаючись на отримання права вимоги до відповідача на підставі означеного вище правочину Товариство з обмеженою відповідальністю «Віллерой енд Бох Україна» і звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудмаркет» про стягнення 2 894 664,46 грн.

Як зазначалось вище, за змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору чи юридичних фактів.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Юридичними фактами є такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Аналогічну позицію наведено у постановах від 14.07.2014р. та від 26.06.2014р. Вищого господарського суду по справах №904/1378/14 та №911/4611/13.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про стягнення заборгованості, насамперед, повинно бути доведено факт виникнення між сторонами взаємних прав та обов'язків, в тому числі, визначено підставу виникнення правовідносин з оплати товару у розумінні ст.11 Цивільного кодексу України, наявність обов'язку відповідача внести на рахунок позивача плату за товар в узгодженому сторонами розмірі, строк виконання якого настав.

Наразі, обґрунтовуючи наявність у відповідача грошового зобов'язання в сумі 100 578,96 євро перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Віллерой енд Бох Україна», позивач посилався на отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбудмаркет» від Компанії «Віллерой енд Бох АГ» сантехнічних виробів на підставі договору від 26.04.2010р. купівлі-продажу. В якості доказів наведених вище обставин заявником представлено до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу, умови договору купівлі-продажу 2010, інвойси, накладні, митні декларації.

Як зазначалось вище, за змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписом ст.638 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, за змістом п.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Правове регулювання всіх видів зовнішньоекономічної діяльності в Україні, включаючи зовнішню торгівлю, економічне, науково-технічне співробітництво, спеціалізацію та кооперацію в галузі виробництва, науки і техніки, економічні зв'язки в галузі будівництва, транспорту, експедиторських, страхових, розрахункових, кредитних та інших банківських операцій, надання різноманітних послуг здійснюється у відповідності до Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Статтею 1 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) - це матеріально оформлена угода двох або більше суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов'язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб'єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом. Повноваження представника на укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) може випливати з доручення, статутних документів, договорів та інших підстав, які не суперечать цьому Закону. Дії, які здійснюються від імені іноземного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності України, уповноваженим на це належним чином, вважаються діями цього іноземного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності.

При укладанні договорів купівлі/продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) та товарообмінних договорів між українськими суб'єктами підприємницької діяльності та іноземними суб'єктами підприємницької діяльності незалежно від форм власності та видів діяльності застосовується Положення про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), яке затверджено Наказом №201 від 06.09.2001р. Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.09.2011р. за №833/6024.

Згідно вказаного Положення зовнішньоекономічний договір (контракт) - матеріально оформлена угода двох або більше суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, та спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов'язків у зовнішньоекономічній діяльності. Договір (контракт) укладається відповідно до Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб'єкти підприємницької діяльності при складанні тексту договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та іншими законами України. Зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб'єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом.

Наведений позивачем примірник договору печатками сторін правочину не скріплений.

Наразі, представлений до матеріалів справи позивачем примірник договору від 24.10.2010р. фактично є перекладом договору від 26.04.2010р. купівлі-продажу.

При цьому, судом прийнято до уваги, що вказаний переклад фактично здійснено ОСОБА_1, який у відповідності до довіреності від 16.09.2016р. є представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Віллерой енд Бох Україна».

Тобто, виходячи з представлених документів, у суду відсутні підстави достеменно вважати, що між відповідачем та Компанією «Віллерой енд Бох АГ» виникли договірні відносини з поставки сантехнічних виробів.

Одночасно, з приводу представлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Віллерой енд Бох Україна» накладних суд зазначає наступне.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст.36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно зі ст.34 вказаного нормативно-правового акту господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи (п.2.5 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; зобов'язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Однак, представлені заявником до матеріалів справи накладні означеним вище вимогам до первинного бухгалтерського документу не відповідають, зокрема, не містять посад осіб, відповідальних за здійснення господарської операції, особистих підписів або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, печаток контрагентів.

Тобто, накладні, які представлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Віллерой енд Бох Україна» в якості доказів виникнення між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрбудмаркет» та Компанією «Віллерой енд Бох АГ» правовідносин з поставки сантехнічних виробів, не є належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами вчинення господарської операції з поставки сантехнічних виробів.

Крім того, судом також прийнято до уваги, що надані суду накладі також було перекладено українською мовою ОСОБА_1, який згідно довіреності від 16.09.2016р. є представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Віллерой енд Бох Україна».

До того ж, обґрунтовуючи виникнення у відповідача грошового обов'язку з оплати товару за договором від 26.04.2010р., позивачем було представлено суду видаткові накладні за період з 25.10.2013р. по 30.10.2014р., тоді як у перекладі договору від 26.04.2010р. вказано, що останній розповсюджує свою дію на правовідносини сторін у період з 01.05.2010р. по 31.03.2011р. Вказане свідчить про доказову необґрунтованість тверджень позивача про виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудмаркет» на підставі договору від 26.04.2010р. купівлі-продажу обов'язку оплатити товар, поставлений згідно накладних за період 25.10.2013р. по 30.10.2014р.

При цьому, твердження позивача про наявність підстав для застосування до правовідносин між відповідачем та Компанією «Віллерой енд Бох АГ» законодавства Німеччини суд до уваги також не приймає, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розмінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України докази того, що вказані юридичні особи скористувались принципом автономії волі у відповідності до ст.5 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Долучені представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Віллерой енд Бох Україна» митні накладні судом також не приймаються в якості належних доказів поставки Компанією «Віллерой енд Бох АГ» Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрбудмаркет» сантехнічних виробів, оскілки вказані документи не містять ані печаток вантажовідправника, ані печатки та підпису повноважної особи вантажоодержувача, ані відміток органу митного контролю.

Лист Компанії «Віллерой енд Бох АГ», який було долучено представником позивача до матеріалів справи разом з клопотанням від 09.12.2016р., також не є достеменним свідченням виникнення між відповідачем та Компанією «Віллерой енд Бох АГ» договірних відносин з поставки товару, а отже, і не вказує на наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудмаркет» грошового зобов'язання в сумі 100 578,96 євро, право вимоги якого було передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Віллерой енд Бох Україна» на підставі договору 31.08.2016р. уступки права вимоги.

За таких обставин, виходячи з наявних в матеріалів справи документів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Віллерой енд Бох Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбудмаркет» про стягнення 2 894 664,46 грн. є такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування та підлягають залишенню без задоволення.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір та витрати на проведення судової експертизи покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.12.2016р.

Суддя Ващенко Т.М.