РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016Справа № 910/18386/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства «Славутський комбінат «Будфарфор» (далі - Комбінат) до товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» (далі - Товариство) про стягнення 72 036,77 грн.,

за участі представників:

позивача: Гащака Б.В. за довіреністю від 11 січня 2016 року № 2/16,

відповідача: не з'явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2016 року Комбінат звернувся до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 2015 року між ним та Товариством було укладено договір поставки № 70294/12015, на виконання умов якого позивач здійснив поставку товару. Оскільки відповідач взяті на себе за вказаним правочином зобов'язання по оплаті отриманого товару виконав не в повному обсязі, заборгувавши Комбінату 48 040,99 грн., останній, посилаючись на статті 625, 692, 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 193, 198, частину 5 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив стягнути з Товариства вищевказану суму боргу, а також 18 439,00 грн. пені, 1 308,66 грн. трьох процентів річних та інфляційні втрати в розмірі 4 248,12 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10 жовтня 2016 року порушено провадження у справі № 910/18386/16. Розгляд даної справи призначено судом на 3 листопада 2016 року.

Ухвалою суду від 3 листопада 2016 року розгляд справи відкладено на 1 грудня 2016 року.

До початку судового засідання 1 грудня 2016 року Комбінат через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва подав заяву про уточнення розміру позовних вимог від 30 листопада 2016 року, відповідно до якої просив стягнути з відповідача 48 040,99 грн. основного боргу, 10 815,40 грн. пені, 1 773,24 грн. трьох процентів річних та інфляційні втрати в розмірі 6 461,05 грн. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

За наслідками розгляду справи 1 грудня 2016 року суд продовжив строк розгляду спору на 15 днів та відклав розгляд справи на 22 грудня 2016 року.

16 грудня 2016 року Комбінат через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва подав заяву про зменшення (уточнення) розміру позовних вимог від 12 грудня 2016 року, відповідно до якої просив стягнути з відповідача 48 040,99 грн. основного боргу за видатковою накладною від 30 квітня 2015 року № 1896 на суму 52 278,30 грн., оформленою в рамках вищезазначеного договору поставки, 1 820,50 грн. трьох процентів річних та інфляційні втрати в розмірі 6 461,05 грн. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Під час судового засідання 22 грудня 2016 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (з урахуванням заяви про зменшення (уточнення) розміру позовних вимог від 12 грудня 2016 року), посилаючись на обставини та факти, викладені в позові.

Відповідач у призначені судові засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки до даного судового засідання не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова).

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі від 10 жовтня 2016 року, про відкладення розгляду справи від 3 листопада 2016 року та 1 грудня 2016 року надіслані відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання. Крім того, йому надавалося достатньо часу для подання заяв, клопотань, письмових пояснень та додаткових документів.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих позивачем документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представника Комбінату, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2015 року між сторонами укладено договір поставки № 70294/12015, за умовами якого Комбінат зобов'язався поставити та передати у власність Товариства, а останній - прийняти та оплатити товари на умовах цього договору згідно з замовленням та товаросупровідною документацією, які складають невід'ємну частину даного правочину.

Вказана угода підписана повноважними представниками сторін та скріплена їх печатками. Строк дії даного договору - до 31 грудня 2015 року, який за умови відсутності заперечень сторін, автоматично продовжується на кожний наступний рік, але не більше ніж на три роки (пункт 12.1.1 цієї угоди).

Відповідно до пункту 2.8 зазначеного правочину зобов'язання Комбінату щодо поставки товару буде вважатися виконаним, якщо останній поставив товари до ТЦ, зазначеного у замовленні, з усією супроводжувальною документацією, і якщо внаслідок прийняття було встановлено, що товари повністю відповідають вимогам, що передбачені законодавством або процедурі, яка встановлена законом, умовами замовлення Товариства та цього договору; надав останньому товарну та податкову накладні, в яких ціни повністю співпадають з цінами, затвердженими сторонами в специфікації, а кількість товару співпадає з фактичною кількістю товару в підписаній сторонами транспортній накладній.

Згідно з пунктом 5.2 даного правочину Товариство зобов'язалось здійснити вчасний розрахунок за поставлені товари. Оплата виконується в платіжні дні Товариства (робочі дні - вівторок і четвер), на підставі виставленого Комбінатом рахунку-фактури, шляхом банківського переказу на його поточний рахунок, зазначений у реквізитах до цього договору протягом 60 календарних днів та визначається залежно від того, яка з цих подій сталась пізніше - або з дня передачі товарів, або з дня отримання всіх необхідних документів щодо поставленого товару головним офісом Товариства.

Судом встановлено, що Товариство за поставлений товар по видатковій накладній № 1896 від 30 квітня 2015 року на загальну суму 52 278,30 грн. здійснило оплату не в повному обсязі, заборгувавши Комбінату 48 040,99 грн.

Також у матеріалах справи наявна копія акту звірки взаємних розрахунків станом на 11 липня 2016 року, підписаного представниками обох сторін та скріпленого їх печатками, відповідно до якого заборгованість відповідача становила 53 040,99 грн. Після підписання вказаного акту, як зазначив позивач, Товариство сплатило 5 000,00 грн., тобто сума заборгованості останнього склала 48 040,99 грн.

З метою позасудового врегулювання спору Комбінат звертався до відповідача з претензією від 3 червня 2016 року № 1719/01-14 про погашення заборгованості, проте дана вимога була залишена Товариством без відповіді та задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 ГПК України).

Враховуючи те, що сума боргу відповідача, яка складає 48 040,99 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і Товариство на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про повне погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача вказаної суми боргу, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив також стягнути з Товариства три проценти річних у розмірі 1 820,50 грн. та 6 461,05 грн. інфляційних втрат, нарахованих на вказану суму основного боргу за період з 8 вересня 2015 року по 12 грудня 2016 року.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення компенсаційних виплат за обрахований позивачем період, суд вважає його арифметично вірним, а позовну вимогу про стягнення з відповідача вищевказаних сум такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також, у позовній заяві (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 30 листопада 2016 року) містилась вимога про стягнення з Товариства 10 815,40 грн. пені, нарахованої на суму основного боргу за період з 8 вересня 2015 року по 8 березня 2016 року.

Пунктом 3.6 договору (у редакції протоколу погодження розбіжностей до договору від 24 квітня 2015 року) передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції протягом більше, ніж 7 календарних днів, Товариство також сплачує на користь Комбінату пеню, яка обчислюється з 6 дня прострочення оплати відповідної партії продукції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення оплати. Пеня сплачується на підставі письмової претензії Комбінату протягом 10 днів від дати її отримання Товариством.

Разом із цим, враховуючи письмову заяву позивача про зменшення (уточнення) позовних вимог від 12 грудня 2016 року, яка вимогу про стягнення пені вже не містить, та пояснення повноважного представника Комбінату під час судового засідання 22 грудня 2016 року, в яких останній зазначив, що в цій заяві позивач фактично відмовився від зазначеної позовної вимоги, суд дійшов висновку про припинення провадження в справі в цій частині на підставі пункту 4 частини 1 статті 80 ГПК України.

Також у порядку частини 2 статті 78 ГПК України представнику позивача в судовому засіданні 22 грудня 2016 року було роз'яснено наслідки відмови від вказаної позовної вимоги, визначені частиною 2 статті 80 ГПК України, щодо неможливості повторного звернення з цією вимогою.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Практікер Україна» (02094, місто Київ, проспект Юрія Гагаріна, будинок 14, офіс 32, ідентифікаційний код 39320208) на користь публічного акціонерного товариства «Славутський комбінат «Будфарфор» (30002, Хмельницька область, місто Славута, вулиця Козацька, будинок 122, ідентифікаційний код 32285199) 48 040 (сорок вісім тисяч сорок) грн. 99 коп. основного боргу, 1 820 (одну тисячу вісімсот двадцять) грн. 50 коп. трьох процентів річних, 6 461 (шість тисяч чотириста шістдесят одну) грн. 05 коп. інфляційних втрат, а також 1 156 (одну тисячу сто п'ятдесят шість) грн. 01 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі № 910/18386/16 у частині стягнення 10 815 (десяти тисяч восьмисот п'ятнадцяти) грн. 40 коп. пені припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27 грудня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко