ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.12.2016 Справа № 904/10198/16

За позовом Комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради", м. Дніпро

до Дніпропетровського державного інституту фізичної культури і спорту, м. Дніпро

про стягнення 943 266,38 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (дов. № 068 від 22.03.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (дов. № 01-01/275 від 20.04.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровського державного інституту фізичної культури і спорту про стягнення 803 567,60 грн. основного боргу, 114 450,39 грн. пені,15 758,44 грн. інфляційних втрат та 9489,95 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти №1458 від 26.02.2016, в частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.11.2016, порушено провадження у справі, а розгляд призначено на 28.11.2016.

28.11.2016 відповідач подав письмові пояснення по справі та відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції, відповідач посилався на те, що він є державної освітньою установою, підпорядкованою Міністерству освіти та науки України, яке встановлює йому відповідні нормативи матеріально-технічного, фінансового та іншого забезпечення. Фінансування інституту відбувається за рахунок загального та спеціального фондів Державного бюджету України. Відповідач неодноразово звертався до Міністерства освіти та науки України, Верховної Ради України щодо потреб у фінансуванні оплати теплопостачання, однак повного та належного фінансування не отримав. Відповідач наполягає, що порушення строків оплати поставленої позивачем теплової енергії сталося за умов, що не залежать від волі Дніпропетровського державного інституту фізичної культури і спорту, тобто не з його вини. А тому, згідно із ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України, він не несе за нього відповідальності. Також у відзиві відповідач зазначив, що позивачем було порушено порядок подання позову, а саме не надано до матеріалів позовної заяви документів, які підтверджують вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору.

В межах строків встановлених ст. 69 ГПК України в судовому засіданні було оголошено перерву з 28.11.2016 до 19.12.2016.

19.12.2016 позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог у повному обсязі, просив суд у позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 19.12.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2016 між Комунальним підприємством "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" (позивач - постачальник) та Дніпропетровським державним інститутом фізичної культури і спорту (відповідач - споживач) було укладено договір про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти №1458, відповідно до умов постачальник надає послуги з постачання пари та гарячої води (35.30.1 (09300000-2 Електрична, теплова, сонячна та атомна енергія) по об`єктах споживача в 2016, а споживач приймає та зобов`язується оплатити оплати теплову енергію на умовах даного договору.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 4.6 договору, постачальник до 5-го числа поточного місяця виставляє споживачу рахунок на 100% передплату місячної суми планових платежів, передбачених п. 1.2 договору.

У пункті 4.7 договору зазначено, що постачальник на протязі 5-ти днів з дня отримання від споживача документів, передбачених пунктами 5.3, 5.5 цього договору, виставляє споживачу рахунки на сплату з коригуванням фактично спожитої теплової енергії. Зазначені рахунки повинні бути сплачені споживачем не пізніше 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим.

Пунктом 4.8 договору передбачено, що обов`язок по отримання рахунків покладається на споживача.

Пунктом 10.1 договору сторони визначили, що відповідно до ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України цей договір набирає чинності з 01.01.2016 по 31.12.2016 включно, а в частині розрахунків за спожиту теплову енергію до їх повного здійснення.

На виконання умов договору Комунальне підприємство "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" в період з січня 2016 по червень 2016 включно поставило, а Дніпропетровський державний інститут фізичної культури і спорту прийняв теплову енергію на загальну суму 803 567,60 грн.

На оплату спожитої теплової енергії позивач виставив відповідачу рахунки на загальну суму 803 567,60 грн. (а.с.21-38).

Відповідач, в порушення умов укладеного договору, оплату спожитої теплової енергії не здійснив, в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 803 567,60 грн.

Причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти №1458 від 26.02.2016, в частині повного а своєчасного розрахунку за спожиту теплову енергію.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 4.7 договору, строк оплати є таким, що настав.

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у повному обсязі представники сторін не надали.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 803 567,60 грн. підлягають задоволенню.

Щодо посилань відповідача на відсутність бюджетного фінансування, як на підставу відмовити позивачу у позову, то суд вважає їх безпідставним тому, що така обставина не звільняє особу від виконання зобов'язання. Так, частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

В постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі №11/446 також викладена позиція про те, що відсутність бюджетного асигнування не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов'язання.

Щодо заперечень відповідача з приводу того, що позивачем було порушено порядок подання позову, а саме не надано до матеріалів позовної заяви документів, які підтверджують вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору, суд зазначає таке.

За приписами ст. 5 Господарського процесуального кодексу України сторони застосовують заходи досудового врегулювання господарського спору за домовленістю між собою.

Відповідно до договору №1458 від 26.02.2016 обов`язковість застосування заходів досудового врегулювання спору сторонами не визначена. Водночас чинним законодавством України не передбачена заборона звертатись з позовом до суду у випадку порушень договірних зобовязань контрагентом без попереднього предявлення претензії, навіть якщо такий обовязок прямо передбачений договором. Офіційне тлумачення стосовно питання обовязковості досудового врегулювання спорів надав Конституційний суд України у справі N 1-2/2002 від 09.07.2002. Так, обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур , однак їх використання є правом, а не обов'язком особи , яка потребує такого захисту.

Тому посилання відповідача на обов`язковість долучення до позовної заяви документів, які підтверджують вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору є безпідставним.

За неналежне виконання грошових зобов'язань, позивачем нараховано 3% річних за загальний період з 16.02.2016 по 31.08.2016 у сумі 9489,95 грн. та інфляційні втрати в розмірі 15 758,44 грн. за загальний період з березня 2016 по серпень 2016 включно.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань, судом встановлено, що в ньому допущено арифметичні помилки.

За результатом зробленого судом перерахунку сума інфляційних втрат за загальний період з березня 2016 по серпень 2016 становить 15474,11 грн.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних, зробленого позивачем та встановлено, що періоди прострочення та розмір заборгованості в них визначені позивачем вірно, проте позивачем не було враховано, що 2016 рік має 366 днів, в звязку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 9489,95грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 9469,54 грн.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.3.7 договору за несвоєчасну сплату теплової енергії, передбачену п. 4.6 договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач на підставі пункту 7.3.7 договору нарахував та просить стягнути з відповідача пеню за загальний період з 16.02.2016 по 31.08.2016 в розмірі 114450 грн.39 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені, зробленого позивачем та встановлено, що періоди прострочення та розмір заборгованості в них визначені позивачем вірно, проте позивачем не було враховано, що 2016 рік має 366 днів, в звязку з чим позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є обґрунтованими на суму 114 201,77 грн.

Одночасно суд приймає до уваги, заперечення відповідача на позов, в яких останній посилався на те, що фінансування інституту відбувається за рахунок загального та спеціального фондів Державного бюджету України, а несвоєчасна оплата теплоенергії була спричинена за умов, що не залежали від волі Дніпропетровського державного інституту фізичної культури і спорту.

Згідно з частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При прийнятті судом рішення щодо зменшення розміру пені, судом враховано той факт, що позивачем не надано доказів того, що він зазнав будь-яких збитків в наслідок неналежного виконання відповідачем умов договору. Відповідач є державної освітньою установою, підпорядкованою Міністерству освіти та науки України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач вчинив всі можливі дії для виконання умов договору, зокрема це підтверджується листами, направленими на адреси: Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, Голови комітету з питань сім'ї, молодіжної політики, спорту та туризму, Міністерства освіти і науки України, щодо виділення відповідачу додаткового фінансування для здійснення видатків на комунальні послуги у 2016 році. Розмір стягуваних штрафних санкцій є явно неспіврозмірним із розміром основного боргу та наслідками поведінки винної сторони.

Також судом враховано наступне.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря (а.с.39-40).

Отже, позивач є теплопостачальним підприємством.

Виконання позивачем договору про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти №1458 від 26.02.2016 забезпечується, зокрема, за рахунок договорів, укладених позивачем з ПАТ "НАК"НАФТОГАЗ УКРАЇНИ". Вказана обставина позивачем не заперечується.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VІІІ.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1730-VІІІ, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Таким чином, на позивача розповсюджується дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону №1730-VIII, на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

У випадку пред'явлення ПАТ "НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" вимог до позивача, в частині сплати таких нарахувань як: пеня, 3% річних, інфляційні, то вони будуть списані на підставі Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Таким чином, позивачем не буде понесено збитків в результаті неналежного виконання відповідачем зобов'язань за спірним договором.

На підставі вищевикладеного, господарський суд вважає за можливе на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшити розмір пені на 95% від належної до стягнення суми, що буде становити суму пені 5710,09 грн.

Згідно з ч.2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню пропорційно розміру задоволеним вимогам від суми, яка підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 12513,32 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 85, 115 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Дніпропетровського державного інституту фізичної культури і спорту (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 10, код 05540712) на користь Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Феодосіївська, буд. 7, код 30982775) суму основного боргу у розмірі 803567,60 грн., пеню у розмірі 5710,09 грн., інфляційні втрати у розмірі 15474,11 грн., 3% річних у розмірі 9469,54 грн. та судовий збір у розмірі 12513,32 грн., про що видати наказ.

В решті позову відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.12.2016

Суддя ОСОБА_3