УХВАЛА

27.12.2016Справа № 910/25652/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

скаргу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (від 09.12.2016 № 5/2890), м. Київ,

на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - Відділ), м. Київ,

з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.04.2016

у справі № 910/25652/15

за позовом публічного акціонерного товариства «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез», м. Одеса,

до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», м. Київ, в особі Одеської регіональної філії, м. Одеса,

про стягнення 4 287 931,57 грн.,

за участю представників:

позивача (стягувача) Дубовецький Ю.О. (довіреність від 24.03.2016 № б/н);

скаржника (боржника) Шерстюк Т.В. (довіреність від 01.07.2016 № 307);

Відділу не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Проектно-пошуковий інститут «Південмедбіосинтез» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (далі - Підприємство) в особі Одеської регіональної філії: 2 859 997,61 грн. заборгованості, яка виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору від 16.01.2012 № 2012-01-20 оренди нежилого приміщення; 143 312,32 грн. пені; 142 092,80 грн. 3% річних; 1 142 528,84 грн. втрат від інфляції, а всього 4 287 931,57 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/25652/15 від 18.11.2015 позов задоволено частково.

04.04.2016 Господарським судом міста Києва на виконання рішення від 18.11.2015, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 було видано наказ зі справи № 910/25652/15.

12.12.2016 від Підприємства до суду надійшла скарга від 09.12.2016 № 5/2890 на дії головного державного виконавця Відділу з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/25652/15.

В касаційному порядку було оскаржено постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 зі справи № 910/25652/15, у зв'язку з чим матеріали справи направлені до Київського апеляційного господарського суду для подальшої передачі до Вищого господарського суду України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 було відкладено вирішення питання про прийняття скарги на дії головного державного виконавця Відділу до повернення матеріалів справи № 910/25652/15.

14.12.2016 матеріали справи № 910/25652/15 були повернуті до Господарського суду міста Києва та 20.12.2016 передані в сектор судді Курдельчука І.Д.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2016 розгляд скарги було призначено на 27.12.2016.

Представник стягувача у судовому засіданні 27.12.2016 надав пояснення по суті скарги, проте, вимоги ухвали суду не виконав та письмові пояснення на подав.

Представник боржника надав пояснення по суті скарги та просив суд її задовольнити повністю.

Представники Відділу у судове засідання 27.12.2016 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання; вимоги ухвали суду не виконали.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду скарги, проаналізувавши встановлені фактичні обставини в їх сукупності, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги з огляду на таке.

Скаржник просить суд:

- визнати дії державного виконавця Відділу Махової Д.А. щодо арешту коштів боржника необхідних для сплати заробітної плати у сумі 1 361 109,52 грн. незаконними;

- постанову головного державного виконавця Відділу Махової Д.А. про арешт коштів боржника від 28.11.2016 ВП № 50720137 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 № 910/25652/15, визнати протиправною та скасувати.

Скарга на дії Відділу, мотивована тим, що:

- оскаржувана постанова були винесені з порушенням норм чинного законодавства України;

- 26.09.2016 Відділом було винесено постанову про поновлення виконавчого провадження без визначення добровільного строку виконання рішення суду та надіслано її з порушенням строку, а саме 06.10.2016;

- постанова про накладення арешту є протиправною, оскільки, строк на добровільне виконання рішення суду не сплинув;

- станом на 01.12.2016 оскаржувана постанова не була у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень (далі - Реєстр), що є порушенням пункту 3.3 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 № 43/5 (далі - Положення);

- у зв'язку із накладенням арешту на кошти Підприємства відсутня можливість сплачувати належним чином заробітну плату чим безпосередньо порушуються права працівників відповідача;

- для розрахунків по заробітній платі за листопад 2016 року Підприємству необхідна сума коштів 1 185 452,93 грн.;

- крім того, у відповідача наявна безспірна заборгованість по заробітній платі у сумі 175 656,59 грн.

Відповідно до першої частини статті 1212 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець.

При розгляді скарги судом встановлено таке.

07.04.2016 головним державним виконавцем Відділу Маховою Д.А. винесено постанову ВП №50720137 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 №910/25652/15.

15.04.2016 Підприємство подало до Відділу заяву про те, що відповідачем подано до суду заяву про зміну сторони виконавчого провадження.

18.04.2016 головним державним виконавцем Відділу Маховою Д.А. винесено постанову ВП №50720137 про зупинення виконавчого провадження до розгляду питання по суті на підставі пунктом 12 частини першої статті 37 та статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2016 зі справи № 910/25652/15 у задоволенні заяви Підприємства про заміну боржника у виконавчому провадженні його правонаступником відмовлено.

26.09.2016 головним державним виконавцем Відділу Маховою Д.А. винесено постанову ВП №50720137 про поновлення виконавчого провадження, оскільки обставини, які стали підставою зупинення виконаного провадження, усунуто.

Крім того, головним державним виконавцем Відділу Маховою Д.А. винесено постанову від 26.09.2016 ВП №50720137 про арешт коштів боржника.

28.11.2016 головним державним виконавцем Відділу Маховою Д.А. винесено постанову ВП №50720137 про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках в банківських установах.

З 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі - Закон)

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У пункті 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (далі - постанова № 9) зазначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону передбачено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Скаржник не подав суду жодного документального підтвердження того, що Підприємство зверталося до державного виконавця із відповідною заявою про зняття арешту в межах сум заробітної плати.

Разом з тим, суду не було подано документального підтвердження того, що рахунки, на які було накладено арешт державним виконавцем мають спеціальний режим використання та/або на грошові кошти, які на них містяться, звернення стягнення заборонено законом.

Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 43 Конституції України Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною п'ятою статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Згідно з частиною шостою статті 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Національного банку України від 12.11.2003 № 492, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.

Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

До поточних рахунків також належать:

рахунки за спеціальними режимами їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України;

поточні рахунки типу "Н", що відкриваються в національній валюті офіційним представництвам і представництвам юридичних осіб - нерезидентів, які не займаються підприємницькою діяльністю на території України;

поточні рахунки типу "П", що відкриваються в національній валюті постійним представництвам;

поточні (накопичувальні) рахунки виборчих фондів та фонду референдуму;

інвестиційні рахунки, що відкриваються нерезидентам-інвесторам в уповноважених банках України відповідно до вимог цієї Інструкції для здійснення інвестиційної діяльності в Україні, а також для повернення іноземної інвестиції та прибутків, доходів, інших коштів, одержаних іноземним інвестором від інвестиційної діяльності в Україні.

Слід зазначити, що скаржник просить скасувати постанову, якою було накладено арешт на банківські рахунки відкриті у п'яти банках.

Проте, подає суду лише дві довідки, а саме від 14.12.2016 № 43/31-30/3501 АТ «Ощадбанк» та від 16.12.2016 № 153-1/2-2198 ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», з яких вбачається, що:

- за період з 08.06.2016 по 21.11.2016 боржником було здійснено перерахування грошових коштів з поточного рахунку, який відкритий у ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», на поточний рахунок, відкритий у АТ «Ощадбанк»;

- вказані кошти, як зазначає АТ «Ощадбанк» використовувалися, у тому числі, й на виплату заробітної плати.

Отже, вказані банківські установи не підтвердили, що поточні рахунки боржника мають спеціальний режим використання.

Що ж до тверджень відповідача про те, що грошові кошти у сумі 1 361 109,52 грн. є заборгованість з заробітної плати, то слід вказати таке.

Скаржник подав два документи, які не датовані та не мають вихідного номеру, підписані лише директором департаменту бухгалтером Циганок Г.М.

Перший документ має назву «Центр ДЗК Заробітна плата за листопад 2016 року», а другий «Розрахунок безспірної заборгованості по заробітній платі Центру ДЗК».

Вказані документи, не є належним підтвердженням того, що грошові кошти у сумі 1 361 109,52 грн. є заборгованістю із заробітної плати.

Так, скаржник не подав відповідні бухгалтерські розрахунки із зазначенням працівників та заробітної плати, яка має бути ним сплачена.

Що ж до розрахунку безспірної заборгованості, то слід вказати, що він містить дані про судові рішення, які були винесені на користь фізичних осіб, які були звільнені відповідачем.

Крім того, з дат судових рішень вбачається, що скаржник мав достатньо часу в період з 08.06.2016 по 28.11.2016 для їх виконання та можливість виплатити присуджені до стягнення фізичним особам грошові кошти, а не переміщувати грошові кошти з одного банківського рахунку на інший.

Що ж до тверджень скаржника про не закінчення строку на добровільне виконання рішення суду, то слід вказати таке.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», який був чинним на момент відкриття виконавчого провадження № 50720137 семиденний строк на добровільне виконання рішення суду встановлюється саме з дати прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, у даному випадку, саме з 07.04.2016.

Таким чином, строк на добровільне виконання рішення суду закінчився ще 14.04.2016.

Крім того, слід зазначити, що державний виконавець має право накласти арешт не лише після спливу строку добровільного виконання рішення, але й одночасно з відкриттям виконавчого провадження.

Що ж до доводів про порушення Положення, то слід зазначити, що скаржником не доведено те, що державний виконавець не вчинив 28.11.2016 дії спрямовані на розміщення оскаржуваної постанови у Реєстрі і саме з його вини станом на 01.12.2016 Реєстр не відображав текст постанови про накладення арешту.

Таким чином, дії державного виконавця вчинені 28.11.2016 не містять ознак незаконності, а постанова відповідає вимогам Закону.

Отже, скарга не підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 1212 ГПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

За таких обставин, керуючись статтями 86, 1212 ГПК України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Скаргу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (від 09.12.2016 № 5/2890) на дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 04.04.2016 зі справи № 910/25652/15 залишити без задоволення.

2. Копію ухвали надіслати учасникам процесу, що не були присутні у судовому засіданні, відповідно до статті 87 ГПК України.

Суддя І.Д. Курдельчук