ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06.12.2016 Справа № 904/9962/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпро

до Державного підприємства "Інвестиційно-інноваційний центр", м. Дніпро

про стягнення заборгованості в сумі 250 596, 63 грн.

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. ВТС № 388151 від 15.02.13 р., представник;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 250 596, 63 грн., що складають суму пені за прострочення виконання зобов'язання за договором підряду від 01.10.15 р.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

06.12.16 р. в судовому засіданні відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду касаційної скарги Державного підприємства "Інвестиційно-інноваційний центр" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.16 р. та на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.09.16 р. у справі № 904/1300/16.

Зазначене вище клопотання задоволенню не підлягає, оскільки рішення у справі № 904/1300/16 набрало законної сили, а розгляд касаційної скарги не є підставою для зупинення провадження у справі № 904/9962/16.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 06.12.16 р. оголошувалась перерва до 15 год. 30 хв.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.04.16 року господарським судом Дніпропетровської області розглянуто спір за первісним позовом Державного підприємства "Адміністративно-господарське підприємство"(правонаступником якого є Державне підприємство "Інвестиційно-інноваційний центр") до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору; стягнення 51 000, 00 грн. та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного підприємства "Адміністративно-господарське підприємство" про стягнення 846 012,85 грн., за результатами розгляду якого 20.04.2016р. прийнято рішення у справі 904/1300/16.

Вказаним вище рішенням, було встановлено факт укладання сторонами договору № б/н від 01.10.15 р., факт виконання позивачем у даній справі робіт по демонтажу рекламних засобів та їх збереження, та факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором, щодо здійснення розрахунків.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.09.16р., зазначене вище рішення у справі № 904/1300/16 залишено без змін, а отже, 07.09.2016 року останнє набрало законної сили.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов"язань щодо здійснення розрахунків за спірним договором, що є підставою для застосування по відношенню до нього штрафних санкцій, встановлених договором.

Вимоги позивача підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. При цьому, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження по його примусовому виконанню.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції'у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

За несвоєчасну оплату виконаних за договором робіт, сторони в п.6.1. договору передбачили відповідальність у вигляді пені у розмірі 1% від вартості робіт за кожен день прострочення платежу, до повного виконання Замовником своїх зобов"язань за договором.

Тобто, укладаючи даний договоір, сторони визначили, як розмір санкцій так і строки їх нарахування.

Розрахунок пені, що підлягає до стягнення, позивачем було здійснено з врахуванням статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань".

З огляду на викладене, вимоги позивача щодо стягнення пені за період з 27.10.15р. по 26.10.16р., в сумі 250 596,63 грн. слід визнати обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 599, 610, 611, Цивільного кодексу України, ст.ст. 35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з Державного підприємства "Інвестиційно-інноваційний центр" (49038, м. Дніпро, вул. Мостова, буд. 3, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) 250 596 (двісті п'ятдесят тисяч п'ятсот дев'яносто шість гривень) 63 коп. пені, 3 758 (три тисячі сімсот дев'яносто п'ять гривень) 95 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 21.12.16р

Суддя І.Ф. Мельниченко