ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа № 917/1190/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В. І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новиковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю №69 від 07.12.2015 р.

відповідача ОСОБА_2 за дорученням № 10/11-71д від 19.12.2016 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Полтавської установи виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№23) (вх. № 3128П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 27.09.2016 р. у справі № 917/1190/16

за позовом ПАТ по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", 36020, м. Полтава, вул. Козака, 2-а

до Полтавської установи виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№23), 36014, м. Полтава, вул. Пушкіна, 91

про стягнення пені та річних

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 р. ПАТ по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Полтавської установи виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№23) заборгованості за договором №2498 від 30.09.2015 у розмірі 12 890,42 грн., з яких: 3% річних - 828,70 грн., пені - 12061,72 грн.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на затримку бюджетного фінансування, просив суд зменшити розмір пені.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 27.09.2016 р. у даній справі (суддя Сірощ Д.М.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Полтавської установи виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№23), 36014, м. Полтава, вул. Пушкіна, 91 (, р/р 0607 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", 36020, м. Полтава, вул. Козака, 2-а (п/р 545 в філії Полтавське управління ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 331467, ) 2497,24 грн. пені, 170,28 грн. - 3% річних, 1378,00 грн. судового збору.

Відповідач із даним рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Так, в обгрунтування вимог апеляційної скарги заявник зазначає, що ним було виконано всі зобовязання за договором № 331Р від 04.03.2016 р. повністю та вчасно.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.11.2016 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 20.12.2016 року.

Позивачем 08.12.2016 року за вх. № 12400 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, Полтавська установа виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№23) приєдналася до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, що підтверджується заявою-приєднання № 331Р від 01.01.2016.

Згідно з п. 2.1 договору позивач (оператор ГРМ) зобовязується надати відповідачу (споживачу) послугу з розподілу природного газу, а відповідач (споживач) зобовязується прийняти зазначену послугу та платити її вартість.

Відповідно до п. 3.2. договору за наявності підтвердженого обсягу природного газу Споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим Договором Оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить Споживачу, до межі балансової належності його об'єкта з дотриманням належного рівня і надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу.

У п. 6.1. договору визначено, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Згідно з п. 6.4. договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Відповідно до п. 6.3. договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Як погоджено п. 6.2 договору тариф, встановлений згідно з п. 6.1 цього розділу, є обов'язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 6.3 договору).

Як передбачено абз. 1 п. 6.4 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

У абзацах 3 та 4 пункту 6.4 договору сторони погодили, що оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

Надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом надання послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.6 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору санкціонований відбір природного газу з газорозподільної системи здійснюється Споживачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб Споживача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим договором.

Відповідно до п. 3.2. договору, за наявності підтвердженого обсягу природного газу Споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим договором Оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить Споживачу, до межі балансової належності його об'єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу.

Як свідчать матеріали справи, на виконання договору ПАТ Полтавагаз здійснило розподіл природного газу відповідачу:

у січні 2016 року в кількості 42,348 тис. куб.м. природного газу на загальну суму 35867,06 грн., що підтверджується актом приймання - передачі №У від 31.01.2016;

у лютому 2016 року в кількості 26,007 тис. куб.м. на загальну суму 22026,89 грн., що підтверджується актом приймання - передачі №У від 29.02.2016,

у березні 2016 року в кількості 29,656 тис. куб.м. на загальну суму 25117,44 грн., що підтверджується актом приймання - передачі №У НОМЕР_1 від 31.03.2016;

у квітні 2016 року в кількості 8,701 тис. куб.м. на загальну суму 7587,62 грн., що підтверджується актом приймання - передачі №У від 30.04.2016;

у травні 2016 року в кількості 5,654 тис. куб.м. на загальну суму 4930,51 грн., що підтверджується актом приймання - передачі №У від 31.05.2016;

у червні 2016 року в кількості 5,210 тис. куб.м. на загальну суму 4543,33 грн., що підтверджується актом приймання - передачі №У від 30.06.2016.

Акти приймання - передачі підписані сторонами без застережень.

31.01.2016 ПАТ "Полтавагаз" надіслало відповідачу:

рахунок-зобов'язання №У від 31.01.2016 на суму 35867,06 грн., за січень 2016 року по розподілу 42,348 тис. куб.м.;

рахунок - зобов'язання №У від 29.02.2016 на суму 22026,89 грн., за лютий 2016 року по розподілу 26,007 тис. куб.м.;

рахунок - зобов'язання №У від 31.03.2016 на суму 25117,44 грн., за березень 2016 року по розподілу 29,656 тис. куб.м.;

рахунок - зобов'язання №У від 30.04.2016 на суму 7587,62 грн., за квітень по розподілу 8,701 тис. куб.м.;

рахунок - зобов'язання №У від 31.05.2016 на суму 4930,51 грн., за травень по розподілу 5,654 тис. куб.м.;

рахунок - зобов'язання №У від 30.06.2016 на суму 4543,33 грн., за червень по розподілу 5,210 тис. куб.м.

Відповідач в порушення вимог, укладеного між сторонами договору, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання в частині своєчасного здійснення розрахунків, що стало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення з останнього 2497,24 грн. пені та 170,28 грн. - 3% річних.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів повністю погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 526 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2.2 договору передбачено, що у разі порушення Споживачем вимог порядку проведення розрахунків, передбаченого розділом 4 (порядок розрахунків) договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним колегією суддів до стягнення з відповідача підлягає 2497,24 грн. пені за період 01.02.2016 - 11.07.2016 та 170,28 грн. - 3% річних за період 01.02.2016 - 11.07.2016.

Щодо заперечень відповідача колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2012 у справі № 3-28гс12 зазначив, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для непроведення розрахунків, оскільки на підставі ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність відповідача та не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені, оскільки доводи скаржника щодо наявності підстав для зменшення нарахованих позивачем штрафних санкцій, колегія суддів відхиляє, як безпідставні, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Зазначена норма ставить право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Частина 3 ст. 551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Однак, відповідачем не надано ані до місцевого господарського суду, ані до суду апеляційної інстанції будь-яких доказів на підтвердження винятковості обставин, які унеможливили своєчасне виконання зобовязання з оплати поставленого позивачем газу. В свою чергу, нарахована позивачем пеня в розмірі 2791,24 грн. базуються на умовах договору, які в силу закону є обовязковими для виконання, у тому числі для відповідача.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заперечення відповідача фактично зводяться до того, що дати які ПАТ «Полтавагаз» вказує в рахунках не відповідають дійсності.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такі твердження відповідача позбавлені належної переконливості, оскільки надані відповідачем копії рахунків зобовязань містять ознаки виправлення в графі «дата», оригіналів зазначених рахунків зобовязань відповідачем не надано, тому посилання відповідача на них як на доказ відсутності прострочення виконання грошового зобовязання є недоречним.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Полтавської установи виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№23) на рішення господарського суду Полтавської області від 27.09.2016 р. у справі № 917/1190/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 27.09.2016 р. у справі № 917/1190/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.