КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Справа№ 911/3052/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників

позивача: не з'явився;

відповідача: Литвин В.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АНЗО"

на рішення Господарського суду Київської області

від 19.10.2016р.

у справі №911/3052/16 (суддя Колесник Р.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АНЗО"

до Публічного акціонерного товариства "Птахофабрика

"Васильківська"

про стягнення 1 027 852,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АНЗО" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Птахофабрика "Васильківська" (далі - відповідач) грошових коштів у розмірі 1 027 852,38 грн. в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Публічне акціонерне товариство "Експериментальний механічний завод" відступило позивачу право вимоги до відповідача на суму 34 480,12 євро, яке виникло у Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" у зв'язку із самостійною сплатою суми заборгованості за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 17.08.2009р. на користь компанії Big Dutchman International GmbH. Названа заборгованість виникла внаслідок невиконання зобов'язань перед компанією, що були солідарним обов'язком Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" та відповідача.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами. Зокрема, відповідач посилався на наступне:

- основним боржником за контрактом №01032005 від 01.03.2005р. є Публічне акціонерне товариство "Експериментальний механічний завод", а відповідач є лише поручителем за зобов'язанням названого товариства;

- оскільки Публічне акціонерне товариство "Експериментальний механічний завод" не виконало свої зобов'язання за контрактом №01032005 від 01.03.2005р., компанія Big Dutchman International GmbH звернулася з позовом до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, в якому просила стягнути з Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" та відповідача грошовий борг;

- після винесення Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України рішення від 17.08.2009р. у справі АС№247у/2009 за позовом Big Dutchman International GmbH до Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" та Публічного акціонерного товариства "Птахофабрика "Васильківська" про стягнення 71 790,86 євро, Публічне акціонерне товариство "Експериментальний механічний завод" повністю виконало свої зобов'язання перед компанією Big Dutchman International GmbH та сплатило заборгованість у повному обсязі;

- у зв'язку з виконанням Публічним акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод", як основним боржником, своїх грошових зобов'язань за контрактом №01032005 від 01.03.2005р., порука відповідача припинилась.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.10.2016р. у справі №911/3052/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2016р. у справі №911/3052/16 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Загалом доводи апеляційної скарги ідентичні тим, які наводилися позивачем під час розгляду справи Господарським судом Київської області.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.12.2016р.

14.12.2016р. через Відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив суд залишити скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість та непідтвердженість належними доказами.

14.12.2016р. через Відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №911/3052/16 до розгляду Київським апеляційним господарським судом справи №910/18642/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Птахофабрика «Васильківська» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНЗО» та Публічного акціонерного товариства «ЕМЗ» про визнання договору про відступлення права вимоги від 11.07.2016р. недійсним.

На підтвердження обставин, викладених у клопотанні, позивач надав суду копію апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/18642/16 від 10.11.2016р. з відміткою Відділу документального забезпечення Господарського суду міста Києва про її отримання, а також клопотання, адресоване Київському апеляційному господарському суду, про поновлення строків на апеляційне оскарження вищезгаданого судового рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.12.2016р. заперечував проти клопотання позивача, посилаючись на його необґрунтованість та спрямованість на затягування судового розгляду у справі №911/3052/16.

В ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

З вищенаведеної правової норми вбачається, що передумовою для зупинення провадження у справі є наявність пов'язаної з нею іншої справи. Натомість до клопотання позивачем не надано доказів, які б свідчили про порушення апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/18642/16 від 10.11.2016р. Лише сам факт подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд не є беззаперечним свідченням того, що апеляційну скаргу буде прийнято до провадження, оскільки судом апеляційної інстанції можуть також бути застосовані положення ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, якими врегульовані підстави повернення апеляційних скарг без розгляду.

За відсутності доказів існування апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/18642/16 від 10.11.2016р., колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача та зупинення провадження у справі №911/3052/16.

В судовому засіданні 15.12.2016р. представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник позивача у судове засідання 15.12.2016р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 15.12.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.03.2005р. між компанією Big Dutchman International GmbH (Німеччина), як продавцем, та Відкритим акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод" (в подальшому найменування відкритого акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" було змінено на Публічне акціонерне товариство "Експериментальний механічний завод"), як покупцем, було укладено контракт купівлі-продажу №01032005 (далі - Контракт) (том справи - 1, аркуші справи - 14-17).

За умовами Контракту (п.п.1, 2) продавець продає, а покупець купує три комплекти обладнання для утримання птахів у відповідності до специфікації (додаток №1), яка є його невід'ємною частиною. Загальна сума Контракту на умовах DDU с. Зелений Бір, Київська область, становить 1 385 344,80 євро.

Умови проведення розрахунків визначені в п.5 Контракту, який передбачає оплату двох часткових поставок з перерахуванням оплати по кожній з поставок у три платежі, а саме: перша часткова поставка - 1 комплект обладнання вартістю 356 580,00 євро; друга часткова поставка - 2 комплекти обладнання загальною вартістю 1 028 764,80 євро.

22.06.2005р. між компанією Big Dutchman International GmbH, Публічним акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод", як покупцем, та відповідачем, як поручителем, було укладено зобов'язання про поруку (том справи - 1, аркуш справи - 52), відповідно до якого у разі порушення покупцем своїх зобов'язань за договором, забезпечених порукою, поручителі несуть солідарну відповідальність перед продавцем і зобов'язані сплатити на користь продавця будь-які платежі, що не перевищуватимуть загальну суму в 266 746,99 євро.

Порука припиняється в наступних випадках: з припиненням забезпеченого нею зобов'язання; у разі зміни зобов'язання без згоди поручителів, внаслідок чого збільшується обсяг їх відповідальності; якщо після настання строку виконання зобов'язання Big Dutchman International GmbH відмовився прийняти належне виконання, запропоноване покупцем або поручителем; у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручителі не поручилися за нового боржника; якщо Big Dutchman International GmbH протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання покупцем не пред'явить вимоги до поручителів.

28.08.2008р. між компанією Big Dutchman International GmbH, як кредитором, Публічним акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод", як боржником, та відповідачем, як поручителем, було укладено угоду про визнання боргу (далі - Угода про визнання боргу) (том справи - 1, аркуші справи - 19-20), згідно з п.1.5 якої боржник визнає свій борг за Контрактом по відношенню до кредитора у розмірі 91 560,25 євро.

Відповідно до п.п.2.1, 2.5 Угоди про визнання боргу боржник зобов'язується, починаючи з вересня 2008 року, сплачувати кредитору до 25 числа кожного місяця суму, визначену Угодою, шляхом перерахування коштів на рахунок кредитора, визначений у Контракті. Валюта розрахунків - Євро, форма розрахунків - безготівкова. Усі витрати на перерахування коштів (комісії банків) несе боржник. Перерахування коштів повинно бути здійснено 11 траншами згідно з графіком, вказаним у п.2.1 Угоди про визнання боргу. Поручитель несе повну відповідальність перед кредитором за виконання боржником цієї угоди та Контракту. У випадку неналежного виконання боржником умов цієї угоди кредитор має право висунути вимогу про погашення боргу до боржника та/або поручителя. Поручитель, що отримав вимогу кредитора зобов'язаний виконати таку вимогу (погасити борг). До поручителя, що виконав за боржника зобов'язання переходять усі права кредитора за цією угодою. В такому разі кредитор зобов'язується передати поручителю документи, що необхідні для реалізації права поручителя.

В п.3.1 Угоди про визнання боргу передбачено, що будь-які суперечки та спори, що виникають з цієї угоди і Контракту та/або у зв'язку з існуванням або дійсністю цієї угоди, за взаємною згодою сторін передаються на розгляд та кінцеве вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 17.08.2009р. у справі №АС №247у/2009 було задоволено позов компанії Big Dutchman International GmbH, зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Експериментальний механічний завод" та відповідача негайно після отримання цього рішення солідарно сплатити компанії Big Dutchman International GmbH грошові кошти у загальній сумі 76 191,25 євро, з них: 63 960,25 євро - основний борг, 2 830,61 євро - 8% річних за користування чужими грошовими коштами, 4 400,39 євро - відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору (том справи - 1, аркуші справи - 11-13).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що 11.07.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод", як первісним кредитором, та позивачем, як новим кредитором, згідно зі ст. ст. 512-519 Цивільного кодексу України, було укладено договір про відступлення права вимоги (том справи - 1, аркуш справи - 22), за умовами якого (п.п.1.1, 1.2) первісний кредитор повинен передати, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові і стає кредитором за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 17.08.2009р., яке було виконане первісним кредитором в повному обсязі та відповідно до якого первісний кредитор мав дійсну та належну регресну вимогу до відповідача в розмірі 34 480,12 євро. За цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за регресної вимогою.

05.09.2016р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату заборгованості у розмірі 34 480,12 євро (том справи - 1, аркуш справи - 21). Однак звернення позивача було залишено відповідачем без належного реагування.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку сплатити позивачу борг у сумі 34 480,12 євро, позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення вказаних грошових коштів.

Місцевий господарський суд в позові відмовив повністю, визнавши вимоги позивача документально непідтвердженими та нормативно необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як уже зазначалося вище, в обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про те, що відповідач та Публічне акціонерне товариство "Експериментальний механічний завод" є солідарними боржниками за зобов'язанням з оплати вартості поставленого компанією Big Dutchman International GmbH обладнання за Контрактом №01032005 від 01.03.2005р.

Зібрані у справі матеріали, зокрема, платіжні доручення в іноземній валюті (том справи - 1, аркуші справи - 23-42), свідчать про те, що Публічне акціонерне товариство "Експериментальний механічний завод" сплатило на користь компанії Big Dutchman International GmbH 68 960,25 євро залишку заборгованості за Контактом №01032005 від 01.03.2005р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод" та компанією Big Dutchman International GmbH.

За твердженням позивача, Публічне акціонерне товариство "Експериментальний механічний завод" самотужки сплачувало вказану заборгованість, хоча у відповідача був солідарний обов'язок щодо компенсації зазначеної суми, у зв'язку з чим позивач просив суд стягнути з відповідача половину сплаченої Публічним акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод" суми у розмірі 33 480,12 євро.

З цього приводу судом було з'ясовано наступне.

Згідно зі ст. ст. 540, 541 Цивільного кодексу України у разі, якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

З наведеного вище випливає, що зобов'язання з множинністю осіб можуть мати солідарний характер. При чому солідарною може бути як вимога кредиторів, так і обов'язок боржників. За правилами ст. 541 Цивільного кодексу України солідарні зобов'язання виникають тільки у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до норм ст. ст. 543, 544 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що позивачем не надано оцінки природі правовідносин, які виникли між сторонами, а саме зобов'язанню про поруку від 22.06.2005р., укладеного між компанією Big Dutchman International GmbH, відповідачем та Публічним акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод", а також особливості здійснення взаємних прав та обов'язків в контексті саме цих правовідносин.

В ст. ст. 553, 554 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука є традиційним, одним із найдавніших інститутів цивільного права та одним із найефективніших способів забезпечення зобов'язань в умовах сучасного цивільного обігу, особливо при укладенні кредитних договорів, оформленні споживчих кредитів тощо. Порука має складну теоретичну природу, оскільки одночасно є способом забезпечення зобов'язань, а також має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори.

Виходячи з визначення, наведеного в ст. 553 Цивільного кодексу України, єдиною підставою виникнення поруки є саме договір. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника. Він зазвичай лише здійснює підготовчі дії до укладення договору поруки, підшукуючи поручителя і одержуючи його згоду. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Водночас договір поруки є одностороннім договором, оскільки встановлює одностороннє зобов'язання, відповідно до якого кредитор має право вимагати від поручителя, щоб той виконав свій основний договірний обов'язок у відповідності до умов договору поруки, а поручитель зобов'язаний провести таке виконання. Крім того, договір поруки є консенсуальним та безоплатним. Помилкова характеристика договору поруки як оплатного насамперед пов'язана із неправильним вирішенням питання про коло учасників вказаного договору, якими згідно із ст. 553 Цивільного кодексу України є кредитор та поручитель. Обов'язок останнього надати те, до чого зобов'язався боржник, жодним чином не зв'язаний і не обумовлений ніякими зустрічними діями кредитора.

Зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов'язаним виключно в межах строку, передбаченого у ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України. Порукою можуть забезпечуватися будь-які зобов'язання як договірні, так і позадоговірні, в тому числі і додаткові.

Виходячи із аналізу ч.2 ст. 554 Цивільного кодексу України, тлумачення суті зобов'язання поручителя, що випливає з поруки, може бути значно ширшим. Із законодавчого положення "поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник" випливає обов'язок поручителя надати таке ж виконання, до якого зобов'язаний основний боржник. Таким чином законодавець фактично поставив знак рівності між зобов'язанням боржника за основним договором та зобов'язанням поручителя за договором поруки - за змістом вони є тотожними.

Стосовно грошових зобов'язань існує абсолютно чітка вказівка про те, що поручитель відповідає "в тому числі і за сплату основного боргу". Отже, поручившись за грошове зобов'язання, поручитель, безперечно, буде зобов'язаний його виконати. Крім грошових зобов'язань, кредитор може бути зацікавлений у виконанні поручителем, замість боржника, і інших зобов'язань - передати товар, визначений родовими ознаками, виконати певні роботи, надати послуги тощо. Безумовно, виконання певних дій поручителем повинно здійснюватися із дотриманням вимог і правил чинного законодавства України.

Як випливає із абзацу 2 ч.1 ст. 553 Цивільного кодексу України, поручителя слід вважати зобов'язаним надати виконання замість основного боржника лише з моменту невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником у визначений строк. Виходячи з акцесорного характеру поруки як способу забезпечення зобов'язань (ст. 548 Цивільного кодексу України), необхідно враховувати наявність юридичних фактів, які можуть вплинути на звільнення від виконання, а також і від відповідальності боржника. Тому при виникненні обставин, за яких боржник звільняється від виконання (неможливість виконання, прострочення кредитора) поручителя теж слід звільняти від виконання договору поруки.

Виходячи з положень ч.2 ст. 553 Цивільного кодексу України поручитель може поручитися за виконання основного зобов'язання в повному обсязі або частково. Порука у повному обсязі існує за умови, що поручитель взяв на себе обов'язок виконати зобов'язання за боржника повністю, без жодних обмежень, включаючи відшкодування збитків, заподіяних кредитору невиконанням боржника, а також сплату неустойки (штрафу, пені), якщо така передбачена законом або договором. Часткова порука має місце тоді, коли поручитель поручився не за все зобов'язання боржника, а лише в певній частині, обмеженій наперед визначеним обсягом (сумою, кількістю, обсягом робіт, послуг тощо).

Як уже зазначалося вище, за умовами зобов'язання про поруку від 22.06.2005р. у разі порушення Публічним акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод", як покупцем, своїх зобов'язань за договором, забезпечених порукою, поручителі несуть солідарну відповідальність перед продавцем і зобов'язані сплатити на користь продавця будь-які платежі, що не перевищуватимуть загальну суму в 266 746,99 євро.

Тобто, у Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" та відповідача виник солідарний обов'язок перед компанією Big Dutchman International GmbH. При цьому, зміст правовідносин, що склалися сторонами, полягає в тому, що відповідач, як поручитель, прийняв на себе зобов'язання виконати обов'язок боржника (Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод"), якщо він його не виконає самостійно і саме цим обумовлене рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 17.08.2009р. у справі АС №247у/2009, згідно з яким залишок заборгованості за Контрактом перед компанією Big Dutchman International GmbH стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" та відповідача.

Права поручителя, який виконав зобов'язання, визначені ст. 556 Цивільного кодексу України, згідно з якою після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

З наведеного випливає, що виникнення права зворотної вимоги у одного із боржників у солідарному зобов'язанні, в контексті правовідносин поруки, слід розуміти, як таке, що виникає виключно у поручителя по відношенню до первісного (основного) боржника, якщо його зобов'язання перед кредитором виконано поручителем.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, такі висновки повністю узгоджуються з домовленістю сторін, оформленою угодою про визнання боргу від 28.08.2008р. між компанією Big Dutchman International GmbH, Публічним акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод" та відповідачем, в п.п.1.5, 2.1 якої боржник (Публічне акціонерне товариство "Експериментальний механічний завод") визнає борг перед продавцем (компанією Big Dutchman International GmbH) у розмірі 91 560,25 євро, а також сторонами цього правочину встановлено графік погашення названої суми боргу.

До того ж, відповідно до п.2.5 угоди про визнання боргу від 28.08.2008р. відповідач, як поручитель, несе повну відповідальність перед компанією Big Dutchman International GmbH, як кредитором та продавцем, за виконання боржником (Публічним акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод", як покупцем) цієї угоди та Контракту. У випадку неналежного виконання боржником умов цієї угоди кредитор має право висунути вимогу про погашення боргу до боржника та/або поручителя. Поручитель, що отримав вимогу кредитора зобов'язаний виконати таку вимогу (погасити борг). До поручителя, що виконав за боржника зобов'язання переходять усі права кредитора за цією угодою. В такому разі кредитор зобов'язується передати поручителю документи, що необхідні для реалізації права поручителя.

Зважаючи на вищевикладене, у Публічного акціонерного товариства "Експериментальний механічний завод" по відношенню до відповідача не виникло жодного права вимоги, яке могло б бути відступлене на користь позивача, оскільки саме Публічне акціонерне товариство "Експериментальний механічний завод" було зобов'язаною стороною у правовідносинах, які виникли з компанією Big Dutchman International GmbH.

Виконання основним (первісним) боржником своїх зобов'язань перед кредитором не спричиняє жодних правових наслідків та не утворює жодних обов'язків для поручителя, адже із виконанням основного зобов'язання дія поруки припиняється, як припиняються і будь-які зобов'язання поручителя.

В ст. 559 Цивільного кодексу України наведені підстави припинення поруки, відповідно до ч.1 якої порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

В процесі судового розгляду було встановлено факт припинення основного зобов'язання за Контрактом №01032005 від 01.03.2005р., укладеним між Публічним акціонерним товариством "Експериментальний механічний завод", як покупцем, та компанією Big Dutchman International GmbH, як продавцем, припиняється і дія поруки, що виникла на підставі зобов'язання про поруку від 22.06.2005р.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду, а також підтвердження правомірності заявлених ним вимог.

Доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було надано належну оцінку поданим доказам, у повному обсязі з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення відсутні і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 99, 102-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АНЗО" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 19.10.2016р. у справі №911/3052/16 - без змін.

2. Матеріали справи №911/3052/16 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк