КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Справа№ 910/9417/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Жук Г.А.

Дикунської С.Я.

при секретарі судового засідання Яценко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «555-торгова мережа»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016

у справі № 910/9417/16 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «555-торгова мережа»,

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»,

про стягнення грошових коштів,

за участю представників:

від позивача: 1) Мартинюк І.В. - представник (довіреність від 01.11.16 №359);

2) Савчук О.Є. - представник (довіреність від 17.05.16 №173/1);

від відповідача: Мельниченко О.Д. - представник (довіреність від 16.12.2015 №3735/18),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «555-торгова мережа» (надалі - ТОВ «555-торгова мережа», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (надалі - ПрАТ «СК «АХА Страхування», відповідач) про стягнення 39 000,00 грн основного боргу, 1 659,30 грн 3% річних, 1 372,80 грн пені та 18 837,00 грн інфляційних втрат, зумовлених порушенням відповідачем умов договору добровільного страхування майна підприємства та підприємців від 31.12.2013 №0214-ип/13лц.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 у справі №910/9417/16 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «555-торгова мережа» відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «555-торгова мережа» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «555-торгова мережа» прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Дикунська С.Я., розгляд справи призначено на 02.11.2016.

У зв'язку з перебуванням судді Дикунської С.Я. у відпустці, протоколом про автоматичну зміну складу колегії суддів справа №910/9417/16 передана для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Чорногуз М.Г. та ухвалою суду від 02.11.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «555-торгова мережа» прийнято до провадження вищезазначеною колегією суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 розгляд справи відкладено на 01.12.2016 у зв'язку із задоволенням відповідних клопотань позивача та відповідача.

У зв'язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, протоколом про автоматичну зміну складу колегії суддів справа №910/9417/16 передана для розгляду судовій колегії у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Дикунська С.Я. та ухвалою суду від 01.12.2016 апеляційна скарга прийнята до провадження у визначеному складі суду.

У судовому засіданні 01.12.2016 судом оголошено перерву до 21.12.2016 в порядку статті 77 ГПК України.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представники скаржника підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду законним та мотивованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

21.12.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 31.12.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (в тексті договору - страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «555-торгова мережа» (в тексті договору - страхувальник) був укладений договір добровільного страхування майна підприємств та підприємців №0214-ип/13лц (надалі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону та пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням застрахованим майном, вказаним в пункті 5.1. цього договору (надалі - майно, застраховане майно, застрахований об'єкт).

Відповідно до пункту 5.1. договору застрахованими об'єктами, зокрема, є залишок готівки (страхова сума 40 000,00 грн, франшиза 2 000,00 грн), віконне та дверне скло (страхова сума 1 000,00 грн, франшиза 0,00 грн), територія страхування - м. Калуш, вул. Грушевського, 99а, магазин «Колібріс» №25.

Пунктом 6. договору сторони погодили, що загальна страхова сума складає 12 838 455,49 грн.

Згідно з пунктами 8.1.-8.3. договору сума страхового платежу складає 13 172,73 грн зі строком сплати до 31.12.2013 (включно).

Строк дії договору встановлений з 00:00 год. 31.12.2013 по 24:00 год. 30.12.2014 (пункт 9. договору).

Відповідно до підпункту 13.1.9. пункту 13.1. договору страховим ризиком визнається втрата (загибель) або пошкодження застрахованого майна в результаті протиправних дій третіх осіб - зникнення, знищення або пошкодження застрахованого майна в результаті виключно таких дій, вчинених з проникненням у приміщення чи інше сховище: крадіжки зі зломом, відкритого викрадення майна (грабежу), нападу з метою заволодіння майном, поєднаного з насильством (розбій). Умисне знищення або пошкодження майна, вчинене шляхом підпалу або іншим способом.

Згідно з підпунктом 13.1.10. пункту 13.1. договору страховим ризиком визнається втрата (загибель) або пошкодження застрахованого майна в результаті розбиття шибок, вітрин та інших подібних споруджень випадкового розбиття або розбиття в результаті навмисних дій третіх осіб: пошкодження або знищення вітрин, вітражів, скляних стін, віконного і дверного скла, вказаних у договорі, а також віконних і дверних рам або інших обрамлень, у яких закріплене таке скло.

Страховий випадок - це подія, передбачена договором, яка відбулася після набуття чинності договором, із настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику (вигодонабувачу) внаслідок втрати (загибелі) або пошкодження майна в результаті дії будь-якого з ризиків, передбачених пунктом 13.1 договору (пункт 13.2. договору).

Підпунктом 14.3.3. пункту 14.3. договору передбачено, що страхувальник має право при настанні страхового випадку отримати страхове відшкодування в порядку та в строк, передбачених договором.

Відповідно до підпункту 14.1.10. пункту 14.1. договору страховик має право відстрочити виплату страхового відшкодування в порядку, передбаченому пунктом 17.18. договору.

Згідно з пунктом 17.1. договору страхове відшкодування сплачується страхувальнику (вигодонабувачу) тільки після того як повністю будуть встановлені причини та розмір збитків. Страхувальник зобов'язаний надати страховику усі необхідні документи, що підтверджують причини та розмір збитків, перелік яких наведено в розділі 16 договору. Ненадання таких документів (в тому числі з причин їх знищення внаслідок страхового випадку) дає страховику право відмовити у виплаті страхового відшкодування як в цілому, так і в частині збитку, не підтвердженому такими документами.

Згідно з пунктом 17.3. договору рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком протягом 10 (десяти) робочих днів після отримання заяви про настання події, що має ознаки страхового випадку і всіх необхідних документів, що підтверджують факт настання страхового випадку, та оформляється страховим актом, який кваліфікує подію як страховий (нестраховий) випадок, та в якому зафіксований розмір завданих збитків і сума страхового відшкодування. Вказаний строк може збільшуватися відповідно до пункту 17.18. договору.

Підпунктом 17.18.3. пункту 17.18. договору встановлено, що страховик має право відстрочити виплату страхового відшкодування, якщо почато кримінальне провадження щодо настання страхового випадку і ведеться розслідування обставин, що призвели до настання страхового випадку - до закінчення досудового розслідування або судового провадження.

Договір набуває чинності з 00-00 годин дати початку дії договору, яка вказана в розділі 9 договору, але не раніше дня, наступного за днем сплати страхувальником страхового платежу (першого страхового платежу), в обсязі, визначеному в пункті 8.2. договору, на розрахунковий рахунок чи до каси страховика та діє до 24-00 години дня, вказаного у розділі 9 договору як дата закінчення дії договору (пункт 19.1. договору).

Згідно статті 979 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з, в тому числі, володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування) (пункт 2 частини 1 статті 980 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 983 Цивільного кодексу України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Місцевим господарським судом встановлено, що позивачем було здійснено виплату страхового платежу, що підтверджується платіжними дорученнями від 30.12.2013 №12164 та від 23.01.2014 №614.

30.11.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «555» як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «555-Торгова мережа» як орендарем був укладений договір № 10/1 оренди майна, відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування нежитлове приміщення загальною площею 1 348 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Калуш, вул. Грушевського, 99а.

З матеріалів справи вбачається, що 21.11.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «555-Торгова мережа» звернулось до Калуського МВ УМВС України у Івано-Франківській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій зазначено, що 21.11.2014 о 7 год. 20 хв. невідомі особи через вікно проникли до приміщення магазину «Колібріс» та викрали 75 790,00 грн.

За вказаним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №0001081.

21.11.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою №0214-ип/13лц-02 про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором страхування майна.

У відповідь на вказану заяву відповідач листом від 12.03.2015 №01926/14 повідомив, що страхувальник за договором не здійснив всіх можливих дій для запобігання виникненню події, що має ознаки страхового випадку (в т.ч. числі, не вжито заходів для належного стану охорони та зберігання застрахованого майна), оскільки видимих слідів злому дверей сейфу, з якого було викрадено грошові кошти при огляді місця події не виявлено і вказані двері були відкриті, у зв'язку із чим у виплаті страхового відшкодування на підставі пункту 13.7. договору було відмовлено.

У листі від 18.03.2015 №101 позивач вказав, що відмова відповідача з посиланням на підпункти 14.4.4., 14.4.8. пункту14.4. договору є необґрунтованою, оскільки на всі вікна магазину встановлено металеві решітки, що вбачається з акту огляду місяця події, ТОВ «555-Торгова мережа» укладено договір з охоронною фірмою ТОВ «Арте», в т.ч., щодо охорони магазину за адресою: м. Калуш, вул. Грушевського, 99а. Крім того, позивач зазначив, що зберігання директором грошових кошів у сейфі є його правом, а отже, твердження страхувальника про відсутність видимих слідів злому дверей останнього як підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування суперечить умовам договору.

На підтвердження вказаних обставин позивач у відповідь на запит відповідача від 17.04.2015 №03281/14 надав останньому копії договору на розрахунково-касове обслуговування (договір банківського рахунку), договору №1611-ОП від 01.07.2013 на централізовану охорону об'єктів, укладеного з ТОВ «Арте» та повідомив про звернення до слідчого у відповідному кримінальному провадженні із клопотанням про проведення електротехнічної експертизи датчика руху охоронної сигналізації для встановлення причин її неспрацювання.

Місцевий суд встановив, що листом від 25.05.2015 №04311/14 відповідач повідомив позивача про відстрочення виплати страхового відшкодування на підставі підпункту 14.1.10. пункту 14.1. та підпункту 17.18.3. пункту 17.18. договору до закінчення досудового розслідування або судового провадження, оскільки відповідно до довідки органу МВС від 30.01.2015 кримінальне провадження №0001081 перебуває на стадії досудового розслідування.

В подальшому позивач звернувся до відповідача із листом № 76 від 10.03.2016, в якому вказав, що у кримінальному провадженні №0001081 проведено телекомунікаційну експертизу датчика руху охоронної сигналізації, висновок у якій ним отримано 03.03.2016, у зв'язку із чим просив здійснити виплату страхового відшкодування.

На відповідне звернення відповідач листом від 15.04.2016 №02261/14 просив позивача повідомити про результати досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001081.

Крім того, відповідач звернувся до Калуського МВ УМВС України у Івано-Франківській області із запитом від 15.04.2016 №02260/14 щодо стадії на якій перебуває кримінальне провадження №0001081.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказав, що відповідач порушив умови договору страхування щодо виплати страхового відшкодування на підставі страхової події, що сталася 21.11.2014, у зв'язку з чим просив стягнути з останнього 39 000,00 грн основного боргу, 1 659,30 грн 3% річних, 1 372,80 грн пені та 18 837,00 грн інфляційних втрат.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказав, що ним правомірно, на підставі підпункту 14.1.10. пункту 14.1. та підпункту 17.18.3. пункту 17.18. договору, відстрочено виплату страхового відшкодування до закінчення досудового розслідування або судового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором страхування, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що 21.11.2014 за фактом проникнення невідомих осіб до приміщення магазину «Колібріс» за адресою: м. Калуш, вул. Грушевського, 99а та викрадення 75 790,00 грн Калуським МВ УМВС України у Івано-Франківській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001081.

21.11.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором страхування майна.

У зв'язку із виникненням у відповідача мотивованих сумнів в правомірності вимог на одержання страхового відшкодування та відкриттям кримінального провадження за даним страховим випадком, відповідачем прийнято рішення про відстрочення виплати страхового відшкодування до закінчення досудового розслідування або судового провадження.

Станом на день розгляду спору місцевим господарським судом кримінальне провадження №0001081 перебувало на стадії досудового розслідування, що підтверджується листом Калуського МВ УМВС України у Івано-Франківській області від 22.07.2016 №15351/108/59/2016, наданим на запит Господарського суду міста Києва.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, право позивача на отримання страхового відшкодування на момент звернення з даним позовом не є порушеним, оскільки відповідач не відмовив у здійсненні вказаної виплати, а скористався своїм правом щодо відстрочення виплати страхового відшкодування до закінчення досудового розслідування або судового провадження.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що затримка у наданні відповіді страховиком на звернення з вимогою про сплату страхового відшкодування може бути предметом розгляду Моторним (транспортним) страховим бюро або Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг скарги страхувальника на бездіяльність страхової компанії.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем строків надання відповіді на заяву про настання страхового випадку, про що зазначено позивачем в апеляційній скарзі, не є підставою для виплати суми страхового відшкодування за договором.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості, у зв'язку із чим вказана позовна вимога не підлягає.

Оскільки позовні вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат є похідними від основної вимоги, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо відмови у їх задоволенні.

За приписами статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 01.08.2016 у справі №910/9417/16 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «555-торгова мережа» без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 96, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «555-торгова мережа» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 у справі №910/9417/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 у справі №910/9417/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9417/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Г.А. Жук

С.Я. Дикунська