РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016Справа №910/7826/16
За позовом Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Кіровоградської філії

до Національної телекомпанії України

про стягнення 43 521,28 грн.

Суддя В.О. Демидов

Представники сторін:

від позивача Хмелюк А.П. (дов. №1148/9 від 21.03.16);

від відповідача Плотник Я.І. (дов. №01-09/1240 від 31.05.16);

встановив :

Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Кіровоградської філії звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Національної телекомпанії України про стягнення 43 521,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати вартості отриманих послуг відповідно до рахунку №147 на суму 43 521,28 грн., згідно умов договору №518-40 від 30.06.2010.

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.05.2016 у справі №910/7826/16, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, повернуто Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір у розмірі 342,50 грн.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду міста Києва від 31.05.2016 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016, Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Кіровоградської філії звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016 касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Кіровоградської філії задоволено частково, рішення господарського суду м. Києва від 31.05.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 у справі за №910/7826/16 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Згідно автоматизованої системи документообігу господарського суду міста Києва справу №910/7826/16 передано на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.10.2016 суддя Демидов В.О. прийняв справу №910/7826/16 до свого провадження, розгляд справи призначено на 24.11.2016.

24.11.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про витребування доказів, а саме витребування у відповідача документів про розподіл фактичних обсягів мовлення з 01.03.2010 по 31.12.2010 за договором про надання телекомунікаційних послуг з розповсюдження (трансляції) програм відповідача поза межами державного замовлення від 30.06.2010 №518-40.

Крім того, 24.11.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав пояснення на виконання вимог ухвали господарського суду м. Києва від 31.10.2016.

В судовому засіданні 24.11.2016 було оголошено перерву на 06.12.2016.

Судове засідання 06.12.2016 не відбулось, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О., а саме перебуванням на лікарняному.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.12.2016 у зв'язку із виходом судді Демидова В.О. з лікарняного, справу №910/7826/16 призначено до розгляду на 22.12.2016.

22.12.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, за змістом якого проти задоволення позову заперечив, та заяву про застосування строків позовної давності.

У судове засідання 22.12.2016 з'явилися представники сторін.

Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, а саме витребування у відповідача документів про розподіл фактичних обсягів мовлення з 01.03.2010 по 31.12.2010 за договором про надання телекомунікаційних послуг з розповсюдження (трансляції) програм відповідача поза межами державного замовлення від 30.06.2010 №518-40, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на такі обставини.

Право сторони у справі на подачу клопотання про витребування доказів у разі неможливості їх надати самостійно регулюється приписами ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Так, ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість вказаного клопотання, крім того, під час вирішення заявленого клопотання судом враховуються положення ст. 69 Господарського процесуального кодексу України щодо процесуального строку розгляду даної справи.

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 22.12.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

30.06.2010 між Державним підприємством Кіровоградський обласний радіотелевізійний передавальний цент, правонаступником якого є Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Кіровоградської філії, (далі - виконавець, позивач) та Національною телекомпанією України (далі - замовник, відповідач) укладено договір №518-40 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого виконавець за допомогою технічних засобів, що зазначені у додатку № 1 до цього договору (далі - «Технічні засоби»), надає замовнику телекомунікаційні послуги з розповсюдження (трансляції) програм замовника поза межами державного замовлення (далі - «Послуги»).

Відповідно до п. 2.2.1. договору замовник зобов'язується виконувати розподіл фактичних обсягів послуг за даним договором у строк не пізніше 16 (шістнадцятого) числа наступного за звітним місяця для складання актів здавання-приймання наданих послуг.

За умовами п.п. 2.2.4. договору замовник (Національна телекомпанія України, відповідач) бере на себе зобов'язання своєчасно оплачувати надані послуги в порядку, передбаченому розділом 4 цього договору.

Відповідно до п. 3.2. договору вартість послуг на строк його дії сторону визначили в розмірі 98 111,51 грн., що відповідає вартості трансляції 473, 32 годин мовлення.

Додатковою угодою №1 від 28.07.2010 до договору, сторони домовились збільшити обсяг мовлення на 197,13 годин та збільшити вартість послуг за договором на 40 861, 84 грн.

Додатковою угодою №2 від 28.07.2010 до договору, сторони встановили, що обсяг мовлення поза межами державного замовлення з урахуванням додаткової угоди №1 може збільшуватись до 1660,0 годин мовлення, а вартість цих послуг до 344 090,00 грн.

Відповідно до п. 4.2. договору виконавець щомісячно, протягом 2 (двох) робочих днів з дати надання Замовником розподілу фактичних обсягів послуг за даним договором складає акти здавання-приймання наданих послуг і зведення на оплату за підсумками роботи технічних засобів з урахуванням п. 2.2.1 цього договору, після чого направляє рахунок, акти і зведення замовнику (в копіях по факсу та в оригіналі поштою).

Згідно з п. 4.3. договору замовник протягом 4 (чотирьох) робочих днів після отримання актів, розглядає зведення і, у випадку відсутності зауважень або заперечень, підписує акти, скріплює печаткою і повертає один екземпляр виконавцю.

Відповідно до п. 4.7. договору, щомісячна оплата здійснюється замовником за фактично відпрацьований час протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання рахунку, виставленого на підставі узгодженого сторонами акту шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця.

На підтвердження факту надання в грудні 2010 року відповідачу послуг за договором позивач надав односторонньо підписаний ним акт від 31.12.2010 виконання за надані послуги з розповсюдження (трансляції) телепрограм Національної телекомпанії України згідно з договором №518-40 від 30.06.2010 за грудень 2010 року (далі - акт від 31.12.2010) та рахунок №147 на суму 43 521,28 грн. з ПДВ (далі - рахунок №147).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманих послуг від позивача на підставі акту від 31.12.2010 на суму 43 521,28 грн., у зв'язку з чим має заборгованість з її оплати в розмірі 43 521,28 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно ст.526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

На підтвердження надання позивачем відповідачу послуг на суму 43 521,28 грн. позивач посилається на односторонньо підписаний ним акт виконання за надані послуги з розповсюдження (трансляції) телепрограм Національної телекомпанії України згідно з договором №518-40 від 30.06.2010 за грудень 2010 року, копію якого ним долучено до матеріалів справи, та на підставі вказаного акту просить стягнути з відповідача вартість послуг.

Судом встановлено, що відповідно до п. 4.2. договору виконавець щомісячно, протягом 2 (двох) робочих днів з дати надання Замовником розподілу фактичних обсягів послуг за даним договором складає акти здавання-приймання наданих послуг і зведення на оплату за підсумками роботи технічних засобів з урахуванням п. 2.2.1 цього договору, після чого направляє рахунок, акти і зведення замовнику (в копіях по факсу та в оригіналі поштою).

Згідно з п. 4.3. договору замовник протягом 4 (чотирьох) робочих днів після отримання актів, розглядає зведення і, у випадку відсутності зауважень або заперечень, підписує акти, скріплює печаткою і повертає один екземпляр виконавцю.

Відповідно до п. 4.7. договору, щомісячна оплата здійснюється замовником за фактично відпрацьований час протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання рахунку, виставленого на підставі узгодженого сторонами акту шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця.

Таким чином, у відповідності до умов укладеного сторонами договору належними доказами на підтвердження виконання послуг та виникнення у відповідача обов'язку щодо їх оплати є узгоджений, підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт надання послуг та виставлений виконавцем рахунок на оплату.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, акт виконання за надані послуги з розповсюдження (трансляції) телепрограм Національної телекомпанії України згідно з договором №518-40 від 30.06.2010 за грудень 2010 року, замовником (відповідачем -Національна телекомпанія України) не підписаний.

Крім того, матеріали справи не містять належних доказів того, що позивачем передавався відповідачу вказаний акт від 31.12.2010, як не містять матеріали справи і доказів направлення відповідачу рахунку №147 на суму 43 521,28 грн. з ПДВ на оплату послуг за вказаним актом.

Отже, в порушення приписів пунктів 2.2.1. та 4.2. договору, позивачем не було направлено відповідачу рахунок та акт виконання за грудень 2010.

Як вбачається з норм ЦК України у замовника виникає обов'язок щодо оплати лише наданих виконавцем послугна підставі договору.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки позивачем належними доказами не підтверджено факт надання послуг за договором №518-40 від 30.06.2010 згідно акту виконання за надані послуги з розповсюдження (трансляції) телепрограм Національної телекомпанії України згідно з договором №518-40 від 30.06.2010 за грудень 2010 року, доказів направлення відповідачу вказаного акту до матеріалів справи позивач не долучив, як і не надав доказів направлення рахунку №147 на суму 43 521,28 грн на оплату вказаного акта, суд приходить до висновку про відсутність належних доказів надання послуг за актом від 31.12.2010, передачі таких послуг відповідачу, а відтак вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Посилання позивача на лист №175 від 08.04.2016 як на доказ направлення позивачем відповідачу акта за надані послуги за 2010 рік, рахунку на його оплату та зведення за грудень 2010 року, не береться судом до уваги, оскільки належних доказів направлення саме вказаних документів матеріали справи не містять, а у реєстрі №8 на відправлення не зазначено, які саме документи надсилалися відповідачу.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності суд зазначає про відсутність підстав для його розгляду, з огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог по суті.

При цьому суд зазначає, що позовна давність, за визначенням статті 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Тобто, якщо суд, розглянувши справу у відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, прийде до висновку щодо відсутності у позивача суб'єктивного права чи відсутності порушень такого права з боку відповідача, він має відмовити в позові не за пропуском строку позовної давності, а по суті спору. В разі ж, коли позов підлягає задоволенню, однак позивачем пропущено строк позовної давності, то суд вправі відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску такого строку.

Зважаючи на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв'язку із необґрунтованістю, з покладенням судових витрат в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

При цьому судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1 720,50 грн. (платіжне доручення №885 від 03.10.2013 року на суму 1 720,50 грн.) за позовні вимоги про стягнення: 43 521,28 грн. заборгованості за надані у грудні 2010 року телекомунікаційні послуги.

Згідно п.п. 1 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати, а за позовну заяву немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установити у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень.

Таким чином, розмір судового збору (з 01.01.2016 року) за розгляд в господарському суді позовних заяв немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати, тобто 1 378,00 грн., а за розгляд в господарському суді позовних заяв майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 378, 00 грн. та не більше 206 700,00 грн.

З врахуванням вищевикладеного за вказані позовні вимоги позивач повинен сплатити 1 378,00 грн., а тому у позивача наявна переплата судового збору на суму 342,50 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З врахуванням вищевикладеного, та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», судом повертається позивачу зайво сплачений судовий збір в розмірі 342,50 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1.У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Повернути з Державного бюджету України на користь Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, 10; код 01190043) 342 (триста сорок дві) грн. 50 коп. - зайво сплаченого судового збору.

Повне рішення складене та підписане 27.12.2016

Суддя В.О. Демидов