КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа№ 910/12309/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Бичков В.В., довіреність № 20 від 15.01.2016,

відповідача: Терещенко Т.М., довіреність № 09-32/37 від 29.01.2016.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2016

у справі №910/12309/16 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

про стягнення 353 752,78 грн пені

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" звернулося до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про стягнення пені у розмірі 353752,78 грн.

В подальшому позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 602335,82 грн. за період з 27.05.2016р. по 28.07.2016р., у зв'язку із порушенням строків виконання доручення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 р. у справі №910/12309/16 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 р. у справі №910/12309/16 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Протоколом автоматизованого розподілу справи від 22.11.2016 року для розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" визначено колегію суддів: Андрієнко В.В.(головуючий суддя), Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 20.12.2016.

28.11.2016 на адресу суду від ТОВ "Такт" надійшло письмове заперечення на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу відхилити повністю, а рішення Господарського суду м. Києва від 09.11.2016 у справі 910/12309/16 залишити без змін.

Окрім того, до заперечення було додано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке судом задоволено. Судове засідання 20.12.2016 проведено в режимі відеоконференції з Господарським судом Дніпропетровської області в порядку визначеному статтею 74-1 ГПК України.

В судове засідання, яке відбулось 20.12.2016 року з'явились представники позивача та відповідача. Присутні представники надали суду усні пояснення щодо апеляційної скарги.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню. При цьому судова колегія бере до уваги наступне.

21.08.2015р. між ТОВ "ТАКТ" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" укладено договір банківського рахунку за № 249/01-15, згідно з умовами якого відповідач, на підставі заяви позивача, встановленої форми, зобов'язувався відкрити позивачу поточні(-ий) рахунки(-ок) в національній та/або іноземній(-их) валюті(-ах) та здійснювати його розрахунково-касове обслуговування відповідно до ліцензії наданої відповідачу, тарифів, законодавства України.

На виконання умов договору банк відкрив клієнту низку поточних рахунків, у тому числі поточний рахунок в гривні №0364 в ПАТ "Промінвестбанк", МФО 300012, а також низку рахунків в іноземній валюті.

З банківських виписок, сформованих станом на 01.07.2016р., наданих представником позивача, вбачається, що позивач має рахунок №0364, в ПАТ "Промінвестбанк" - банківській установі відповідача.

Відповідно до п. 1.4 договору, типові умови відкриття та обслуговування поточного рахунка, а також права і обов'язки сторін, встановлюються, зокрема, Загальними умовами надання банківських послуг юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, затвердженими рішенням Правління банку № 06/1 від 25.03.2011р., з усіма наступними змінами та доповненнями (надалі - Загальні умови).

Згідно з п. п. 10.1, 10.2 договору, цей договір становить правочин, зміст якого викладений у декількох документах, включаючи заяву про відкриття поточного рахунка, цей договір та Загальні умови. Загальні умови є невід'ємною часиною цього договору.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що банк надає послуги з дистанційного розрахункового обслуговування клієнта за допомогою Комплексу та всіх його каналів обслуговування, на підставі договору банківського рахунка відповідно до законодавства України, внутрішніх правил банку та Документації до Комплексу, та має право запроваджувати обов'язкові додаткові засоби/сервіси захисту.

Відповідно до п. 4.3 договору, клієнт може здійснювати за допомогою Комплексу операції за рахунками на підставі електронних документів, включаючи створення, підписання та пересилання електронних документів, отримувати від банку банківські виписки та іншу інформацію про рух коштів за рахунками, а також отримувати інші послуги, передбачені документацією Комплексу (за текстом договору - Дистанційне обслуговування).

Згідно з положеннями Загальних умов (розділ Поняття та визначення) електронний документ - будь-який документ, інформація в якому представлена у формі електронних даних, включаючи відповідні реквізити розрахункового документа, який може бути сформований, переданий, збережений і перетворений у візуальну форму за допомогою Комплексу.

26.05.2016 позивач за допомогою системи дистанційного обслуговування клієнтів надав відповідачу електронне платіжне доручення на перерахування коштів з поточного рахунку позивача №0364, а саме: платіжне доручення на суму 9560885,98 грн. (надалі - платіжне доручення №23 від 26.05.2016).

Відповідач вищевказане платіжне доручення отримав 26.05.2016, про що свідчить відповідна відмітка відповідача на платіжному дорученні, однак не виконав його, грошові кошти не перерахував, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по рахунку позивача №0364 за період з 04.05.2016 по 01.07.2016.

Пояснень щодо підстав відхилення розрахункового документа позивачу не надав, лише 29.06.2016 розмістив інформацію про повернення вказаного платіжного доручення без виконання.

29.07.2016 у зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем попередніх платіжних розрахункових документів позивач мав залишок коштів на своєму поточному рахунку № 0364, в межах цього залишку позивач виготовив та направив відповідачу електронний розрахунковий документ за №24 від 29.07.2016р. на суму 9572575,77 грн., який фактично банком було виконано у серпні 2016.

Крім того, позивач направив відповідачу листи від 04.03.2016, яким повідомив його про розірвання договору та закриття всіх банківських рахунків.

У відповідь на вищевказане повідомлення про розірвання договору відповідач направив позивачу лист №104/87-698 від 08.06.2016, в якому повідомив про те, що на даний час тимчасово доручення клієнтів на перерахування коштів виконується в інші строки ніж передбачено договорами банківського рахунку. Відповідач підтвердив свої зобов'язання перед позивачем щодо перерахування залишку коштів згідно заяви про закриття рахунку та зобов'язання із перерахування суми 9560885,98 грн.

Проте відповідач дії, спрямовані на закриття поточного рахунку позивача № 0364 вчинив лише у серпні 2016 та грошові кошти в загальному розмірі 9572575,77 грн. вже за іншим платіжним дорученням №24 від 29.07.2016 спрямував на інший банківський рахунок позивача, вказаний ним, що підтверджується листом №104/27-866 від 08.08.2016 обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ (відповідача).

З урахуванням того, що станом на 28.07.2016 платіжне доручення №23 від 26.05.2016 не було виконано, позивач у відповідності до п.32.2 ст.32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" нарахував відповідачеві пеню в розмірі 602335,82 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 7.1.2 ч. 7.1 ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (ч. 1.30 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Згідно з ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Часиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Крім того, відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що відповідно до банківської виписки по рахунку позивача №0364 за період з 01.05.20126 до 01.07.2016, копія якої наявна в матеріалах справи, залишок грошових коштів на вказаному рахунку позивача станом на 26.05.2016 складав 9 560887,98 грн., а з 01.07.2016р. зріс до 9566801,49 грн.

Таким чином, станом на день надання відповідачу платіжного доручення № 23 від 26.05.2016 для перерахування коштів з поточного рахунку позивача №0364, залишок грошових коштів позивача на вказаному рахунку був достатнім для виконання зазначеного розрахункового документу.

Відповідач документів, що спростовують доводи позивача або підтверджують виконання ним платіжного доручення №23 від 26.05.2016, суду не надав.

Частиною 22.7 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Відповідач не надав суду доказів, які б підтвердили наявність обставин, що перешкоджали виконанню платіжного доручення №23 від 26.05.2016, як то невідповідність розрахункового документу вимогам законодавства України та договору або відсутність грошових коштів на рахунку позивача тощо. А також не надав доказів, що свідчать про повернення вказаного розрахункового документу позивачу із зазначенням причини його повернення.

Згідно з ч. 3 ст. 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

У відповідності до ст. 1075 ЦК України, ще 04.03.2016 позивач наприкінці операційного дня, через відсутність будь-яких письмових роз'яснень причин порушення умов договору банківського рахунку та тривале невиконання доручень позивача, як клієнта, подав, а відповідач прийняв від позивача заяви на закриття всіх поточних рахунків, у тому числі в іноземній валюті на яких відсутній залишок валюти. У заяві про закриття поточного рахунку № 0364 позивач дав доручення відповідачу перерахувати залишок коштів в сумі 9 572575,77 грн. на свій рахунок № 2752 в АТ "ОТП Банк", МФО 300508.

Положеннями п. 20.6 постанови Правління Національного банку України від 12.11.2003 року N 492 "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" передбачено, що банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо. Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви. У заяві про закриття поточного рахунку (паперовій копії заяви в електронній формі) головний бухгалтер банку або інша уповноважена особа банку зазначає дату та час отримання заяви, дату закриття рахунку та засвідчує це своїм підписом. Заява про закриття поточного рахунку зберігається в справі з юридичного оформлення рахунку. У день закриття поточного рахунку банк зобов'язаний видати клієнту довідку про закриття рахунку.

Проте відповідач дії, спрямовані на закриття поточного рахунку позивача № 0364 вчинив лише у серпні 2016 та грошові кошти в загальному розмірі 9572575,77 грн. вже за іншим платіжним дорученням №24 від 29.07.2016 спрямував на інший банківський рахунок позивача, вказаний ним, що підтверджується листом №104/27-866 від 08.08.2016 обласного відділення ПАТ "Промінвестбанк" в м. Дніпропетровськ (відповідача).

Відтак відповідач, не виконавши платіжне доручення позивача №23 від 26.05.2016р., допустив порушення вимог чинного законодавства України та зобов'язань, взятих на себе згідно з умовами договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013р. роз'яснено, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

Частиною 32.2 ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

За таких обставин вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені за порушення строків виконання доручення в розмірі 602335,82 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам вірну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.20161 у справі №910/12309/16 відповідає фактичним обставинам справи, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі №910/12309/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі №910/12309/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/12309/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран