ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа № 920/899/16

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Плахова О.В., судді Лакізи В.В.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - не зявився;

від відповідача - не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергосервіс», м. Охтирка Сумської області,

на рішення господарського суду Сумської області від 06.10.2016р.

у справі №920/899/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Нафтопроммаш», м. Охтирка Сумської області,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергосервіс», м. Охтирка Сумської області,

про стягнення 136126грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 06.10.2016р. у справі №920/899/16 (суддя Левченко П.І.) позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергосервіс» на користь Публічного акціонерного товариства «Нафтопроммаш» заборгованість у сумі 115513,00 грн., 3 % річних в сумі 5511,19 грн., інфляційні збитки в сумі 12101,81 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1996,89 грн.; відмовлено в частині позовних вимог щодо стягнення основного боргу в сумі 3000,00 грн.

Рішення суду з посиланням на статті 11, 509, 510, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 655 Цивільного кодексу України, статті 173, 193 Господарського кодексу України мотивоване доведеністю матеріалами справи виконання позивачем умов договорів купівлі-продажу від 29.04.2015р., від 04.08.2015р. та договору про внесення змін до договору купівлі-продажу від 11.03.2016р. та порушенням ТОВ «Торговий дім «Енергосервіс» своїх зобовязань щодо оплати, наявністю заборгованості у розмірі 115513грн. і обґрунтованістю нарахування 3% річних у розмірі 5511,19грн. та інфляційних втрат у розмірі 12101,81грн. за період прострочення (а.с.34-38).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергосервіс» з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 06.10.2016р. у справі №920/899/16 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 5722,77грн. та 3% річних у сумі 2356,52грн. за прострочення виконання грошових зобовязань за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.04.2015р.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує на те, що з урахуванням приписів статті 258 ЦК України та п.2.2 договору купівлі-продажу, яким встановлений 10-тиденний строк для проведення розрахунків за придбане майно, який, відповідно сплив 14.05.2015р., позивачем пропущений строк позовної давності, у межах якого він міг звернутися до суду з вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення строків виконання грошових зобовязань за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.04.2015р.

Сторони належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать відтиск штампу на звороті останнього аркушу ухвали суду апеляційної інстанції від 02.12.2016р. та повідомлення про вручення поштових відправлень, проте не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обовязковою, і відсутність підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

29.04.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Нафтопроммаш» (продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергосервіс» (покупцем) укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_1 та зареєстрований в реєстрі за №676, п.1.1 якого встановлено, що продавець продав, а покупець купив нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення цех №3, загальною площею 4291,5кв.м, яке знаходиться за адресою: Сумська область, м. Охтирка, вул. Червоноармійська, 1/2б. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці загальною площею 23.6276га, кадастровий номер земельної ділянки :12:018:0059, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015, виданий 25.02.2015р.(а.с.8,9).

Відповідно до пункту 2.2 цього договору продаж нерухомого майна, що є предметом даного договору, вчиняється за 86431грн., які будуть перераховані на протязі 10 робочих днів з моменту укладення договору шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений в цьому договорі.

Факт розрахунку між сторонами має бути підтверджений письмовою заявою від продавця, що є невідємною частиною цього договору (п.2.3 договору).

Згідно із п.3.1 даного договору передача обєкта продавцем і прийняття покупцем оформляється актом приймання-передачі нежитлового приміщення, який є невідємною частиною цього договору і підписується представниками сторін.

На виконання умов договору купівлі-продажу від 29.04.2015р. позивачем передано, а відповідачем прийнято у власність нежитлове приміщення цех №3, загальною 4291,5кв.м, розташоване за адресою: м.Охтирка, вул. Червоноармійська, буд. 1/2б, що підтверджується актом приймання-передачі від 29.04.2015р., який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками(а.с. 10).

04.08.2015р. між тими ж сторонами укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, який посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_1 та зареєстрований в реєстрі за №1295, пунктом 1.1 якого встановлено, що продавець продав, а покупець купив нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, будівлі цеху №6, загальною площею 5023,4кв.м, яке має складові частини: цех №6, літери О, О1 (надалі предмет договору), що знаходиться, за адресою: Сумська область, м. Охтирка, вул. Червоноармійська, 1/5. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці загальною площею 23.6276га, кадастровий номер земельної ділянки :12:018:0059, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-015, виданим 25.02.2015р.(а.с.11,12).

Відповідно до пункту 2.2 цього договору продаж нерухомого майна, що є предметом даного договору, вчиняється за 101171грн., які будуть перераховані покупцем на протязі 30-ти робочих днів з моменту укладення даного договору, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений в цьому договорі.

Факт розрахунку між сторонами має бути підтверджений письмовою заявою від продавця, що є невідємною частиною цього договору (п.2.3 договору).

Згідно із пунктом 3.1 даного договору передача обєкта продавцем і прийняття покупцем оформляється актом приймання-передачі нежитлового приміщення, який є невідємною частиною цього договору і підписується представниками сторін.

04.08.2015р. між сторонами спору складений акт приймання-передачі до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 04.08.2015р. №1295, за яким продавець передає, а покупець приймає у власність нежитлове приміщення цеху №6, загальною площею 5023,4кв.м, вартістю 101171грн., яке розташоване за адресою: м. Охтирка, вул. Червоноармійська, буд. 1/5 (а.с.13).

Згідно з договором про внесення змін до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченим приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_1 08.04.2014р. за реєстровим номером 667, від 11.03.2016р., посвідченим приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_1 за реєстровим номером 287, сторони (ПАТ «Нафтопроммаш» (продавець) та ТОВ «Торговий дім «Енергосервіс» (покупець)) погодили внести зміни до пунктів 1.1, 2.1, п.2.2 договору, виклавши їх в наступній редакції: « 1.1. Продавець продав, а покупець купив нерухоме майно: нежитлові приміщення першого поверху та другого поверху, які мають складові частини: приміщення першого поверху приміщення №№ І, 1,2,10,11, ІІ, 32,33, приміщення 2-го поверху частина сходів ІІ поверху №№ ІІІ, IV, приміщення ІІ поверху №№ 73-95, IV, 96-123, огорожу металеву з воротами №1, загальною площею 1349,90кв.м (предмет договору), що знаходиться, за адресою: Сумська область, м. Охтирка, вул. Армійська ( бувша Червоноармійська), 1 блок 4. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці загальною площею 247555га, кадастровий номер земельної ділянки :12:018:0046, яка надана продавцю в оренду на підставі договору оренди землі, укладеного між Охтирською міською радою та продавцем 10.11.2003р., зареєстрованого в Охтирському міському центрі державного земельного кадастру, про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок вчинено запис від 17.11.2003р. №128.».

«П.2.2. Продаж нерухомого майна, що є предметом даного договору, вчиняється за 541342грн., з яких 530000грн. сплачені покупцем, а 11342грн. будуть перераховані покупцем на протязі 10 календарних днів з моменту укладення цього договору, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у цьому договорі. Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічне нерухоме майно; за їх розсудом визначена у цьому договорі вартість саме цього майна є узгодженою між продавцем та покупцем і відповідає її дійсній вартості» (а.с.14,15).

11.03.2016р. між сторонами договору складений акт приймання-передачі до договору про внесення змін до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 11.03.2016р., за реєстровим номером 287, за яким продавець передає, а покупець приймає у власність наступне майно: огорожу металеву з воротами №1. Загальна вартість майна становить 11342грн. (а.с.16).

02.08.2016р. позивачем надіслано на адресу відповідача претензію, у якій він просить у строк до 20.08.2016р. сплатити на його користь 151284,26грн. з яких: 136913грн. - сума боргу, 5057,57грн. -3% річних та 9223,69грн. - інфляційні втрати (а.с. 17,18).

Платіжним дорученням від 12.09.2016р. №732 відповідачем здійснено часткову оплату у сумі 3000грн. за договором купівлі-продажу цеху №3 (а.с.29).

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договорів купівлі-продажу від 08.04.2014р. з урахуванням договору про внесення змін від 11.03.2016р. та договорів купівлі-продажу від 29.04.2015р. і від 04.08.2015р. позивач 15.09.2016р. звернувся до місцевого господарського суду з позовом до ТОВ «Торговий дім «Енергосервіс» про стягнення 118513грн. суми боргу, 3% річних у сумі 5511,19грн. та інфляційних втрат у сумі 12101,81грн. (а.с.3-4).

У відзиві від 05.10.2016р. відповідач зазначає про часткове погашення боргу, що підтверджується платіжним дорученням від 12.09.2016р. №732, у звязку з чим вказує на зменшення суми боргу (а.с.28).

06.10.2016р. місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (а.с.34-38).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості, яка утворилась у звязку з несвоєчасним виконанням грошових зобовязань, які виникли на підставі договорів купівлі-продажу від 08.04.2014р. за реєстровим №667 з урахуванням договору про внесення змін до нього від 11.03.2016р., від 29.04.2015р. за реєстровим номером 676 та від 04.08.2015р. за реєстровим номером 1295.

Спірні правовідносини сторін виникли у зв'язку з простроченням оплати придбаного майна і регулюються нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Так, ПАТ «Нафтопроммаш» належним чином виконало прийняті на себе зобовязання, визначені договорами купівлі-продажу нежитлових приміщень від 29.04.2015р. за реєстровим №679, від 04.08.2015р. за реєстровим №1295 та за договором про внесення змін до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області від 08.04.2014р. за реєстровим №667, від 11.03.2016р. та передало ТОВ «Торговий дім «Енергосервіс» майно на загальну суму 198944грн., що підтверджується актами приймання-передачі від 29.04.2015р. від 04.08.2015р. та від 11.03.2016р., відповідно (а.с.10,13,16), що також не заперечується відповідачем.

Згідно із частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 2.2 договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.04.2015р. встановлено, що продаж майна вчиняється за 86431грн., які будуть перераховані на протязі 10 робочих днів з моменту укладення договору шляхом перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений в цьому договорі, а отже строк оплати придбаного нерухомого майна настав 14.05.2015р.

Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач за цим договором оплату за придбане нерухоме майно здійснив частково, у сумі 80431грн.

Відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У пункті 2.51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 12.2011р. N18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що у застосуванні відповідної норми (частини 1 статті 35ГПК України) господарським судам необхідно враховувати таке. Визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу: в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо; в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень; у такому разі про визнання обставин зазначається у протоколі судового засідання. Про визнання обставин може свідчити й зміст поданих суду письмових документів: претензій та відповідей на них, листів та інших письмових звернень учасників судового процесу один до одного (наприклад, лист, надісланий у відповідь на претензію, в якому зазначається про повне або часткове визнання заявленої до стягнення заборгованості). Не передбачено законом й можливості відмови учасника судового процесу від раніше здійсненого ним визнання обставин.

Обставини, визнані учасниками судового процесу і відображені в судових рішеннях, є преюдиціальними в розумінні частини третьої статті 35 ГПК ( підпункт 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 12.2011р. N18).

Враховуючи факт визнання ПАТ «Нафтопроммаш» у позовній заяві погашення відповідачем суми боргу у розмірі 80431грн. за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.04.2015р., дані обставини, з урахуванням приписів статті 35 ГПК України є преюдиціальними, а отже встановленими та такими, що не потребують доказуванню.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 12.09.2016р. ТОВ «Торговий дім «Енергосервіс» (тобто в день складання позовної заяви) сплачено 3000грн., що підтверджується платіжним дорученням №732 (а.с.29).

Отже, на момент вирішення спору у даній справі борг за вказаним договором склав 3000грн.

У пункті 2.2 договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 04.08.2015р. зазначено, що продаж нерухомого майна, вчиняється за 101171грн., які будуть перераховані покупцем протягом 30-ти робочих днів з моменту укладення цього договору шляхом перерахування на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у договорі. Строк оплати за цим договором настав 16.09.2015р.

Пунктом 1 договору про внесення змін до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області ОСОБА_1 08.04.2014р. за реєстровим номером 667, від 11.03.2016р. сторони спору погодили внести зміни, зокрема, до пункту п.2.2 договору, виклавши його в наступній редакції: «П.2.2. Продаж нерухомого майна, що є предметом даного договору, вчиняється за 541342грн., з яких 530000грн. сплачені покупцем, а 11342грн. будуть перераховані покупцем на протязі 10 календарних днів з моменту укладення цього договору, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у цьому договорі.» Строк оплати за даним договором настав 21.03.2016р.

Проте, відповідачем не надано будь-яких належних доказів, в підтвердження оплати майна, придбаного за договорами від 04.08.2015р. та від 11.03.2016р.

Враховуючи викладене, сума заборгованості за вищезазначеними договорами станом на 15.09.2016р. (дата подання позову до місцевого господарського суду позивачем) становила 101171грн. та 11342грн., відповідно.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги ПАТ «Нафтопроммаш» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергосервіс» за спірними договорами купівлі-продажу нежитлових приміщень в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 115513грн. є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 3000грн. основного боргу за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.04.2015р., реєстровий №676, оскільки відповідачем до звернення позивача з відповідним позовом (15.09.2016р.) сплачено суму боргу у розмірі 3000грн., про що свідчить платіжне доручення від 12.09.2016р. №732, у призначенні платежу якого зазначено: «цех 3, згідно договору купівлі-продажу» (а.с.29).

Щодо обґрунтованості нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, за наявності встановленого факту прострочення ТОВ «Торговий дім «Енергосервіс» (покупцем) грошового зобовязання з 15.05.2015р. по 12.09.2016р. за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.04.2015р., з 17.09.2015р. по 12.09.2016р. за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 04.08.2015р. на суму 101171грн. та з 22.03.2016р. по 12.09.2016р. за договором від 11.03.2016 про внесення змін до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 08.04.2014р. на суму 11342грн. судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 5511,19грн. за період з 15.05.2015р. по 12.09.2016р., з 17.09.2015р. по 12.09.2016р. та з 22.03.2016р. по 12.09.2016р. та інфляційних втрат у розмірі 12101,81грн. за період: з травня 2015року по серпень 2016року, з жовтня 2015року по серпень 2016року та з квітня по серпень 2016року на відповідні суми боргу.

Заперечень щодо розміру та розрахунку 3% річних та інфляційних втрат відповідачем не надано, суми нарахованих 3% річних та інфляційних втрат не спростовані.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо обґрунтованості нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Доводи відповідача про сплив позовної давності в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виконання грошових зобовязань за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.04.2015р., оскільки строк оплати настав 15.05.2015р., а позивач звернувся з відповідним позовом 15.09.2016р., суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною 1 статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частинами 1,2 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з пунктом 2 частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин 3,4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що штрафними санкціями відповідач вважає 3% річних та інфляційні втрати, визначені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Водночас формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів (Аналіз Верховного Суду України щодо практики застосування статті 625 ЦК України в цивільних справах).

За змістом частини 2 статті 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012р. у справі N 6-49цс12, від 24.10.2011р. у справі N 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17.10.2011р. у справі N 6-42цс11).

Попри подібність правової природи частини 3 статті 549 ЦК (щодо сплати пені) та статті 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. (Аналогічна правова позиція викладена у аналізі Верховного Суду України щодо практики застосування статті 625 ЦК України в цивільних справах).

Таким чином, оскільки 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то, відповідно, до них не застосовується спеціальна позовна давність в один рік, яка застосовується до вимог про стягнення неустойки, а застосовується загальна позовна давність у три роки, а отже доводи відповідача про сплив позовної давності є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем в порушення вимог статті 267 ЦК України не було подано відповідної заяви про застосування позовної давності до суду першої інстанції, що також виключає можливість її застосування.

Будь-яких інших доводів, з якими б відповідач повязував необґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідачем не наведено.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 06.10.2016р. у справі № 920/899/16- без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім «Енергосервіс», м. Харків.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, ч.1 ст.103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім «Енергосервіс», м. Охтирка Сумської області залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Сумської області від 06.10.2016р. у справі №920/899/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 19.12.2016р.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов

Суддя В.В. Лакіза