РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2016Справа №910/20160/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)"
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "РМ - ІНВЕСТ"
Простягнення боргу 667 016,66 грн.
Суддя Спичак О.М.

Учасники судового процесу:

від позивача: Стеренчук Р.П., Нестеришин Т.С. - адвокати за ордерами.;

від відповідача: Коваленко Н.В. - представник за дов.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ - ІНВЕСТ" про стягнення боргу 667 016,66 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2016 року порушено провадження у справі № 910/20160/16 та призначено розгляд справи на 05.12.2016 року.

02.12.2016 представник позивача подав до канцелярії суду письмові пояснення по справі.

05.12.2016 року представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, проте подав до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв'язку із неявкою представника відповідача та необхідністю витребування додаткових доказів по справі, суд відклав розгляд справи на 16.12.2016.

12.12.2016 представник відповідача подав до канцелярії суду додаткові матеріали по справі.

Представник позивача, 13.12.2016, подав до канцелярії суду додаткові докази по справі.

16.12.2016 оголошена перерва в судовому засіданні до 19.12.2016 о 14-20.

19.12.2016 представник відповідача подав до канцелярії суду письмові пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 19.12.2016 представник позивача подав письмові пояснення щодо пояснень відповідача.

Крім того, представник позивача, в даному судовому засіданні, надав усні пояснення, відповідно до яких просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні надав усні заперечення по справі.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 19.12.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" (позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РМ-Інвест" (відповідач, замовник) укладений договір № 040114 в галузі транспортно-експедиторського обслуговування (далі - договір), відповідно до умов п.1.1 якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов'язання з організації транспортно-експедиторського обслуговування, а також наземного і морського перевезення вантажу замовника в морських контейнерах (вагонах та іншій тарі/пакуванні та без неї) на суднах/в вагонах/автотранспортом через Одеський (Іллічівський) морський торговельний порт (далі - Порт) (з/д авто та інш. транспортом).

Розділами 2 - 4 договору сторони узгодили зобов'язання сторін, порядок розрахунків та відповідальність сторін тощо.

Згідно п.8.1 договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання та буде діяти до 31 грудня 2014 р. Якщо жодна зі сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу в письмовій формі про розірвання Договору, строк дії договору буде автоматично продовжуватись на кожен наступний календарний рік.

Вказаний договір підписаний представниками замовника та виконавця та скріплений печатками сторін.

На виконання умов договору та на підставі відповідних заявок відповідача, протягом 2014 року позивачем здійснено комплексне обслуговування та організовано перевезення чотирьох партій контейнерів з вантажем ТОВ "РМ - Інвест" (ящиків керамічної плитки) (партія 18x20, партія 16x20, партія 13х20, партія 23x20) з території України (Порт Іллічівськ) до території Сполучених штатів Америки (Порт Лонг-Біч) з метою доставки вантажу кінцевому отримувачу - Компанії АТЕМ USA LLC (Сполучені Штати Америки), що підтверджується копіями відповідних коносаментів, виданих позивачем.

У зв'язку із неналежним виконанням ТОВ "РМ-Інвест" своїх зобов'язань щодо своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг з транспортно - експедиторського обслуговування вантажів, у ТОВ "РМ-Інвест" утворилась заборгованість вартості морського перевезення вантажу за маршрутом Лонг-Біч (США) - порт Констанца (Румунія) (фрахту) в розмірі 5 358 644,74 грн., а також понесені позивачем додаткові витрати в сумі 869 488,13 грн., в зв'язку з оплатою наднормативного використання контейнерної тари (детеншн) та оплатою простою автомобільних платформ (шасі) в сумі 1 439 134,30 грн.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 5 358 644,74 грн. - заборгованості за транспортно-експедиторські послуги, 869 488,13 грн. - відшкодування витрат по сплаті детеншн, 1 439 134,30 грн. - відшкодування витрат за простій шассі, 2 237460,66 грн. - пені, 145 832,15 грн. - 3% річних, 849 775,97 грн. - інфляційних втрат(з врахуванням заяви від 24.11.2015 про збільшення позовних вимог ).

Крім того, спільно з даним позовом судом розглядався зустрічний позов відповідача про стягнення з позивача 6 795 865,58 грн. збитків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.02.2016 по справі № 910/18792/15 в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 по справі № 910/18792/15, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2016, вищезазначене рішення скасовано частково та прийнято нове рішення, яким первісні позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ -ІНВЕСТ" (02002, м. Київ, вул. Панельна 1, ідентифікаційний код 24930146) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" (03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 34, ідентифікаційний код 22945 (п'ять мільйонів триста п'ятдесят вісім тисяч шістсот сорок чотири) грн. 74 коп. - заборгованості за транспортно-експедиторські послуги, 869488 (вісімсот шістдесят дев'ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн. 13 коп. - відшкодування витрат по сплаті детеншен, 1439134 (один мільйон чотириста тридцять дев'ять тисяч сто тридцять чотири) грн. 30 коп. відшкодування витрат за простій шассі, 2237460 (два мільйони двісті тридцять сім тисяч чотириста шістдесят) грн. 66 коп. - пені, 145832 (сто сорок п'ять тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 15 коп. - 3% річних, 849775 (вісімсот сорок дев'ять тисяч сімсот сімдесят п'ять) грн. 97 коп. - інфляційних втрат та 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті рішення залишено без змін.

29.11.2016 сторони уклали угоду про виконання судового рішення у справі № 910/18973/15(далі - угода), пунктом 1 якої узгодили, що сторона - 1 (відповідач) зобов'язується сплатити грошові кошти в розмірі 10 939 737,58 грн. стороні - 2(позивач) за наступним графіком здійснення платежів (включно із днем настання терміну сплати): до 01.08.2016 - 2 051 200,80 грн; до 08.08.2016 - 2 051 200,80 грн.; до 16.08.2016 - 2 051 200,80 грн.; до 23.08.2016 - 341 866,80 грн.; до 30.08.2016 - 341 866,80 грн.; до 06.09.2016 - 341 866,80 грн.; до13.09.2016 - 341 866,80 грн.; до 20.09.2016 - 341 866,80 грн.; до 27.09.2016 - 341 866,80 грн.; до 04.10.2016 - 341 866,80 грн.; до 11.10.2016 - 341 866,80 грн.; до 18.10.2016 - 341 866,80 грн.; до 25.10.2016 - 341 866,80 грн.; до 01.11.2016 - 341 866,80 грн.; до 08.11.2016 - 341 866,80 грн.; до 15.11.2016 - 341 866,80 грн.; до 22.11.2016 - 341 866,80 грн.

Сторони погодили, що здійснення стороною - 1 чергового платежу на наступний робочий день, після настання дати відповідного платежу, зазначених вище, не буде вважатися простроченням сторони - 1, щодо вчасного перерахування коштів.

Пунктом 2 угоди передбачено, що сторони дійшли згоди, що грошові суми визначені у п. 1 цієї угоди сплачуються шляхом безготівкового перерахування коштів із банківського рахунку сторони - 1 на банківський рахунок сторони - 2 за наступними реквізитами сума може бути сплачена, як одним так і декількома платежами.

Відповідно до п. 4 угоди, сторони дійшли згоди, що з моменту належного перерахування коштів стороною-1 у сумі та у строки, зазначені в пункті 1 цієї угоди судове рішення є виконаним та будь-які подальші претензії чи грошові вимоги (в тому числі щодо інфляційних нарахувань, відсотків за користування чужими коштами, пені та інших штрафних санкцій) сторони - 2 до сторони -1 за договором № 040114 у сфері транспортного експедирування від 30 січня 2014 року та/або за судовим рішенням та/або способом, порядком, об'ємом виконання судового рішення вважаються відсутнім.

Згідно з п. 7 угоди, у випадку неналежного виконання стороною -1 своїх зобов'язань згідно цієї угоди, сторона - 2 звільняється від зобов'язань та обмежень, зазначених у цій угоді і отримує право ініціювати примусове виконання виконавчих документів у справі № 910/18973/15 та реалізувати своє право щодо претензій грошових вимог (в тому числі вимоги щодо інфляційних нарахувань, відсотків за користування чужими коштами, пені та інших штрафних санкцій) у судовому чи позасудовому порядку.

Пунктом 9 угоди передбачено, що ця угода набирає чинності після її підписання сторонами.

За твердженнями позивача, відповідач свого обов'язку з погашення існуючої заборгованості належним чином не виконав, а саме, не сплатив її в повному обсязі.

Оскільки мало місце прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань, позивач, з посиланням на приписи статті 625 ЦК України звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 481 774,27 грн. - інфляційних втрат та 185 242,39 грн. - 3% річних за період з 25.11.2015 по 01.11.2016.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив частково, посилаючись на те, що позивачем, при здійсненні розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, не враховано факту підписання між сторонами угоди про виконання судового рішення у справі № 910/18973/15.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Таким чином, з прийняттям рішення про стягнення боргу, яким по суті фіксується обов'язок сторони сплатити кошти, зобов'язання, що виникли на підставі договору та їх прострочення не припиняються.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В абзаці 1 пункту 9 оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання» від 29.04.2013 р. N 01-06/767/2013 зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.11.2012 р. № 5011-32/5219-2012).

Отже, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Позивач, керуючись статтею 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача, за період з 25.11.2015 по 01.11.2016, 481 774,27грн. - інфляційних втрат та 185 242,39 грн. - 3% річних.

Разом із тим, враховуючи наявність підписаної сторонами угоди від 29.07.2016 про виконання судового рішення у справі № 910/18973/15, господарський суд зазначає наступне.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими, відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Вищезазначеною угодою сторони фактично розстрочили сплату заборгованості, стягнутої рішенням суду, фіксованими сумами, зазначеними у пункті 1 угоди, починаючи з 01.08.2016 по 22.11.2016.

На виконання вказаної угоди, відповідач здійснював оплату заборгованості, згідно до графіку, визначеному у п. 1 угоди, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Проте, з 25.10.2016 відповідач припинив сплату заборгованості, тим самим порушивши умови зазначеної угоди.

Загальна сума, яку сплатив відповідач позивачу, на виконання постанови та угоди складає 9 230 403,60 грн, а сума основного боргу, яка визначена в постанові Київського апеляційного господарського суду по справі № 910/18973/15 (без врахування пені, 3% річних та інфляційних втрат) складає 7 667 267,17 грн.

Вищенаведене фактично означає, що на момент подачі позивачем зазначеного позову у відповідача перед останнім була відсутня заборгованість за транспортно-експедиторські послуги в сумі 5358644,74 грн; за відшкодування витрат по сплаті детеншен в сумі 869488,13 грн.; а також - за відшкодування витрат за простій шассі в сумі 1439134,30 грн.

Позивач, в своєму розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних визначає період нарахування з 25.11.2015 по 01.11.2016.

Разом з тим, суд зазначає, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних можливо тільки, починаючи з 25.11.2015 і до моменту підписання сторонами угоди від 29.07.2016 про виконання судового рішення у справі № 910/18973/15(29.07.2016), оскільки з моменту підписання угоди і до 25.10.2016 відповідач своєчасно сплачував розстрочену заборгованість, відповідно до графіку, визначеного угодою.

Не зважаючи на те, що з 25.10.2016 відповідач допустив прострочення, щодо сплати розстроченої заборгованості, відповідно до графіку, визначеного угодою, нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних на залишок не сплаченої забогованості є не можливим, так як вказана заборгованість по своїй суті це частина не оплаченої пені, 3 відсотків річних та інфляційних втрат, стягнутих за рішенням суду.

Зазначне вище, окрім іншого, підтверджується поясненнями самого позивача, згідно до яких він зазначає, що в першу чергу, сплачені відповідачем, кошти він зараховував на погашення основної заборгованості, яка була стягнута рішенням суду.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, обмеживши період їх нарахування з 25.11.2015 по 29.07.2016, суд приходить до висновку, що інфляційні втрати та три відсотки річних підлягають до стягнення частково в сумі 427 649,87 грн. та 155 656,03 грн. відповідно.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 50 000,00 грн. витрат за послуги адвоката.

В обґрунтування даної вимоги позивач приклав копію договору про надання правової допомоги № 1 від 21.03.2016, копію додаткової угоди № 5 до договору від 31.10.2016, копію рахунку № 5 від 01.11.2016, а також копію платіжного доручення № 1382 від 02.11.2016 на суму 50 000,00 грн.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

З огляду на викладене та враховуючи часткове задоволення позову, співрозмірність ціни позову та розміру наданих позивачу адвокатських послуг, суд дійшов висновку про обмеження розміру відшкодування позивачу витрат на оплату послуг адвоката, та стягнення з відповідача на користь позивача витрати за послуги адвоката в розмірі 29 165,30 грн., що становить 5 % від розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РМ-ІНВЕСТ» (місцезнаходження: 02002, м. Київ, вул. Панельна, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДХЛ ЛОГІСТИКА(УКРАЇНА)» (місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 34, ) 427 649 (чотириста двадцять сім тисяч шістсот сорок дев'ять) грн. 87 коп. інфляційних втрат, 155 656(сто п'ятдесят п'ять тисяч шістсот п'ятдесят шість ) грн. 03 коп. 3 % річних, 29 165 (двадцять дев'ять тисяч сто шістдесят п'ять) грн. 30 коп. витрат на послуги адвоката та 8 749 (вісім тисяч сімсот сорок дев'ять) грн. 59 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

26.12.2016

Суддя Спичак О.М.