РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016Справа №910/16181/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "РМ - Інвест"
До Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)"
Простягнення 10 865 120,43 грн.
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаКоваленко Н.В. (представник за довіреністю від 15.01.2016)
від відповідачаСтеренчук Р.П. (представник за договором), Нестеришин Т.С. (представник за договором)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "РМ - Інвест" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" про стягнення передплати у розмірі 10 865 120,43 грн за договором № 040114 в області транспортно-експедиторського обслуговування від 30.01.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.09.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/16181/16 та призначено розгляд справи на 04.10.2016.

Ухвалою від 04.10.2016 судом продовжено строк розгляду спору, розгляд справи відкладено на 03.11.2016.

За наслідкам судового засідання 03.11.2016 судом продовжено строк розгляду спору та оголошено перерву в судовому засіданні до 15.11.2016.

15.11.2016 від позивача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи.

15.11.2016 судове засідання не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Ярмак О.М. на лікарняному.

У зв'язку з виходом судді Ярмак О.М. з лікарняного, ухвалою від 21.11.2016 справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 13.12.2016.

13.12.2016 до суду відповідачем подано письмові пояснення.

В судовому засіданні 13.12.2016 представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача10 865 120,43 грн заборгованості за договором № 040114 в області транспортно-експедиторського обслуговування від 30.01.2014.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, поряд з чим просили суд стягнути з відповідача судові витрати на послуги адвоката в розмірі 312 000,00 грн.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДХЛ Логістика (Україна)" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РМ-Інвест" (замовник за) укладений договір № 040114 в області транспортно-експедиторського обслуговування (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручив, а виконавець прийняв на себе зобов'язання з організації транспортно-експедиторського обслуговування, а також наземного і морського перевезення вантажу замовника в морських контейнерах (вагонах та іншій тарі/пакуванні та без неї) на суднах/в вагонах/автотранспортом через Одеський (Іллічівський) морський торговельний порт (далі - Порт) (з/д авто та інш. транспортом).

Відповідно до п. 2.2.4 Договору замовник зобов'язаний надавати вказівки та інструкції незалежно від способу видачі (телексом, телеграфом, телефаксом, електронною поштою та телефонограмою) із зазначенням всіх необхідних відомостей.

Згідно з п. 3.1 Договору для забезпечення виконавця засобами, необхідними для своєчасного і повного виконання зобов'язань за даним договором, замовник, згідно з розрахунком, наданим виконавцем, перераховує на його рахунок передплату в розмірі, достатньому для сплати обов'язкових платежів і зборів, а також інших витрат, пов'язаних з отриманням і доставкою вантажу.

Платежі, передбачені попереднім пунктом договору, здійснюються замовником протягом 3-х банківських днів з моменту надання виконавцем рахунка на передплату, складеного згідно заявки замовника на експедирування.(п. 3.2 Договору).

У п. 3.4 Договору вказано, що протягом 5-ти днів після підписання сторонами акта виконаних робіт у випадку, якщо сума передплати відрізняється від вартості послуг, вказаній в акті, замовник доплачує виконавцю відповідну різницю, або виконавець повертає замовнику зайво сплачену суму, якщо сторони не передбачили іншого.

За твердженнями позивача, на виконання умов Договору ним було надіслано виконавцю засобами електронного листування 27 заявок щодо експедирування 27 контейнерів в період з червня по грудень 2014 року, за перевезення яких відповідачем було виставлено замовнику 139 рахунків.

Позивач звернувся до суду із даним позовом, оскільки послуги по перевезенню вказаного вантажу відповідач не надав, сплачену за нього суму передплати розміром 10 865 120,43 грн не повернув.

На підтвердження своїх вимог позивачем подано заявки на перевезення вантажу №№ 051214, 281114, 201114, 171114, 031114, 101114, 061014, 300914, 220914, 120914, 050914, 010914, 220814, 150814, 080814, 010814, 250714, 180711, 140704, 130620, 130626, 130614-2, 060614-2, 060614-1, 020614, 140711, 270514, виставлені відповідачем рахунки-фактури за період з червня по грудень 2014 року, платіжні доручення на підтвердження здійснення передплати за вказаними рахунками.

Відповідач позовні вимоги заперечує в повному обсязі з підстав їх необґрунтованості та безпідставності.

Вивчивши доводи сторін та подані на їх підтвердження докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, на підставі встановлених фактичних обставин справи, суд вказує таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Частиною 13 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" передбачено, що факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

За твердженням позивача, станом на день звернення до суду із позовом замовлені за перерахованими вище заявками та передплачені послуги на суму 10 865 120,43 грн не були надані відповідачем та прийняті позивачем з огляду на відсутність відповідних актів наданих послуг.

Надані позивачем заявки не можуть вважатися належними доказами підтвердження невиконання відповідачем умов Договору, оскільки не містять номерів контейнерів, перевезення яких були замовлені позивачем в 2014 році. Відсутні номери контейнерів і у наданих позивачем платіжних дорученнях.

Номери контейнерів зазначені лише в рахунках-фактурах, виставлених відповідачем позивачу.

Натомість, на спростування вказаних тверджень відповідачем подано до суду численну кількість документів, серед яких товарно-транспортні накладні, інвойси, за період з червня по грудень 2014 року. По рахунках-фактурах за червень 2014 року та по частині рахунків за липень, серпень, вересень 2014 року відповідачем в матеріали справи надано акти виконаних робіт, підписані сторонами.

Дослідивши надані документи, суд зазначає, що вказані акти надання послуг підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками, містять інформацію про тип та номер контейнеру, що відповідає рахункам-фактурам.

Відтак, твердження позивача про відсутність актів наданих послуг не відповідають дійсності з огляду на спростування їх відповідачем поданими доказами.

Крім того, товарно-транспортні накладні та інвойси містять посилання на конкретні номера контейнерів, приналежність вантажу замовнику послуг - Товариству з обмеженою відповідальністю "РМ-Інвест" та відповідність заявкам на перевезення та актам надання послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, по частині рахунків за серпень - грудень 2014 року відповідачем були надані послуги по доставці вантажу позивача до США, а потім реекспорту до Румунії. Вказані обставини не спростовані позивачем.

Отже, поданими відповідачем належним чином оформленими документами, які є доказами надання послуг перевезення, спростовуються доводи позивача про невиконання відповідачем взятих на нього договірних зобов'язань.

Крім того, з наданих відповідачем відомостей судом встановлено, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 у справі № 910/18973/15, залишеною в силі постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2016, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ-Інвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" 5 358 644,74 гри. заборгованості за транспортно-експедиторські послуги, 869 488,13 гри. відшкодування витрат по сплаті детеншен, 1 439 134,30 грн. відшкодування витрат за простій шассі, 2 237 460,66 грн. пені, 145 832,15 грн. 3% річних, 849 775,97 грн. інфляційних втрат.

Вказаними судовими рішення встановлено: «Як вбачається з матеріалів справи па виконання Договору та на підставі відповідних заявок відповідача, протягом 2014 р. позивачем здійснено комплексне обслуговування та організовано перевезення чотирьох партій контейнерів з вантажем Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ - Інвест" (ящиків керамічної плитки) (партія 18x20, партія 16x20, партія 13x20, партія 23x20) з території України (Порт Іллічівськ) до території Сполучених штатів Америки (Порт Лонг-Біч) з метою доставки вантажу кінцевому отримувачу - Компанії АТЕМ С8А IXС (Сполучені Штати Америки), що підтверджується копіями відповідних коносаментів, виданих позивачем».

Частиною 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки вказана постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 у справі № 910/18973/15 набрала законної сили у визначеному законодавством порядку, то встановлені у ній факти, зокрема, щодо надання відповідачем позивачу послуг за Договором та наявність заборгованості позивача перед відповідачем за надані послуги на загальну суму 7 667 267,17 грн., мають преюдиційне значення для даного спору та не підлягають повторному доведенню при розгляді цієї справи.

Суд не може проігнорувати встановлені вказаним рішенням факти при розгляді даного спору, що додатково свідчать про помилковість тверджень позивача з приводу невиконання відповідачем своїх зобов'язань з надання послуг за Договором.

Крім того, вивчивши нормативне обґрунтування позовних вимог, суд зазначає, що позивач не наводить норм законодавства та положень Договору, які обґрунтовують наявність у замовника за Договором транспортного експедирування вимагати від виконавця повернення попередньої оплати наданих послуг.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Всупереч наведеним вимогам законодавства, викладені позивачем обставини обґрунтовують та не доводять наявності у відповідача невиконаних зобов'язань за Договором у вказаному позивачем розмірі, оскільки спростовуються поданими відповідачем доказами.

Отже, з огляду на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, суд відмовляє у їх задоволенні повністю.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у мiсцi їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Оскільки під час розгляду справи № 910/16181/16 відповідач користувався послугами адвокатів Адвокатського об'єднання «Адвантіум», він просить стягнути ці витрати з відповідача.

Позивачем на підтвердження надання йому адвокатських послуг надано суду в копіях: договір про надання правової допомоги № 1 від 21.03.2016 з Додатковою угодою № 4 від 07.09.2016, рахунок № 4 від 01.11.2016, платіжне доручення № 1383 від 02.11.2016, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордери на надання правової допомоги.

Окрім перерахованих вище документів, факт надання правової допомоги позивачу у справі № 910/161814/16 підтверджується особистою участю адвокатів Стеренчука Р.П. та Нестеришина Т.С. в судових засіданнях у цій справі.

В силу ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації звертаються до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства в порядку ст.ст. 1, 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню саме витрати на послуги адвоката, що були здійснені.

Дослідивши подані позивачем документи, суд вважає доведеним позивачем належними та достатніми доказами факт понесення витрат на правову допомогу адвокатів саме в межах цієї справи, тому виплачена останнім сума підлягає стягненню з відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У позові відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РМ -ІНВЕСТ" (02002, м. Київ, вул. Панельна 1, ідентифікаційний код 24930146) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДХЛ ЛОГІСТИКА (УКРАЇНА)" 312 000 (триста дванадцять тисяч) витрат на послуги адвоката.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.12.2016

Суддя О.М. Ярмак