КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2016 р. Справа№ 910/4664/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Якименко О.В., дов. №2224-О від 01.08.2013р.

від відповідача: Новицький М.З., дов. №300-122/02-30 від 04.04.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду м. Києва від 08.07.2016р.

у справі № 910/4664/16 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк

"ПриватБанк"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення

В судовому засіданні 14.12.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним Рішення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.07.2016р. у справі №910/4664/16 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, та не врахуванням обставин, що мають істотне значення для справи.

Під час розгляду справи склад колегії суддів змінювався.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/5032/16 від 23.09.2016р., у зв'язку з припиненням повноважень судді Лобаня О.І, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/4664/16.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача 23.09.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2016р. колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.12.2016р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.12.2016р. заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

У частині першій ст. 48 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" зазначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.

Позивач зазначає, що 13.01.2016р. ПАТ КБ "ПриватБанк" було отримано рішення Антимонопольного комітету України від 22.12.2015 № 644-р, відповідно до якого:

- визнано, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" вчинило порушення, передбачене пунктом 13 ст. 50 ЗУ "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації Антимонопольному комітету України на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 09.04.2015 №129-29/04-3677 у встановлений строк.

- за вчинене порушення на ПАТ КБ "ПриватБанк" накладено штраф у розмірі 13 600,00 грн.

- визнано, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" вчинило порушення, передбачене пунктом 13 ст. 50 ЗУ "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації Антимонопольному комітету України на вимогу державного уповноваженого Антимонопольного комітету України від 11.06.2015 №129-29/04-3677 у встановлений строк.

- за вчинене порушення на ПАТ КБ "ПриватБанк" накладено штраф у розмірі 13 600,00 грн.

Частиною 1 ст. 60 Закону передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду в межах строку, встановленого законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Особливості спеціального статусу Антимонопольного комітету України обумовлюються його завданнями та повноваженнями, в тому числі роллю у формуванні конкурентної політики, та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливому порядку призначення та звільнення Голови Антимонопольного комітету України, його заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету України, голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Антимонопольного комітету України, наданні соціальних гарантій, охороні особистих і майнових прав працівників Антимонопольного комітету України на рівні з працівниками правоохоронних органів, в умовах оплати праці.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" одним з основних завдань Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 17 вказаного Закону передбачено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Відповідач зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення виходив з наступного. На адресу Комітету надійшла заява громадянки Герасюти С.Л. на дії ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" під час здійснення розрахунків за квитки на сайті авіакомпаніїї www.klm/ua, які, з точки зору громадянки Герасюти С.Л., полягали у неправомірному списанні з дебетового карткового рахунку коштів за придбані авіаквитки понад суму, виставленому продавцем. Громадянка в своєму зверненні зазначила, що такі дії Банку можуть кваліфікуватись як зловживання монопольним становищем на ринку.

У зв'язку з тим, що з'ясування питання наявності ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції в діях Банку потребувало отримання додаткової інформації, яка не могла бути надана громадянкою Герасютою С.Л., відповідно до пункту 19 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19 квітня 1994 року № 5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 6 травня 1994 року за № 90/299 (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29 червня 1998 року № 169-р) (із змінами), листом від 06.03.2016 № 129-17/04-2062 її було повідомлено про те, що розгляд заяви подовжено на 60 календарних днів, про результати розгляду буде повідомлено додатково.

Враховуючи викладене, керуючись статями 7, 16, 22 та 221 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Комітетом до ПАТ «ПРИВАТБАНК» надіслано Вимогу 1, у якій було запропоновано Позивачу у 10-денний строк з дня її отримання надати Комітету визначену інформацію.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 930 Вимога 1 була отримана уповноваженим представником Банку 14.04.2015. Отже, останній день строку надання Банком інформації на Вимогу 1 припадав на 24.04.2015.

Відповідач зазначив, що у зв'язку з тим, що позивачем не було надано інформацію на Вимогу 1, а наявна в Комітеті інформація отримана під час дослідження даного питання не давала підстав для висновку про наявність або відсутність ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції в діях ПАТ «ПРИВАТБАНК», Комітет надіслав Заявнику лист від 12.05.2015 № 129-17/04-4959, в якому повідомив, що з власної ініціативи продовжує дослідження питання здійснення Позивачем розрахунків банківськими платіжними картками в мережі Інтернет за товари, роботи та послуги, за результатами якого, у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, Комітетом будуть вжиті заходи у межах повноважень.

Відповідачем відповідно до статей 7, 16, 22 та 221 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», було надіслано позивачу Вимогу 2, у якій пропонувалося у 10-денний строк з дня її отримання надати Комітету визначену інформацію.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення № 298 Вимога 2 була отримана уповноваженим представником Банку 16.06.2015. Отже, останній день строку надання Банком відповіді на Вимогу 2 припадав на 26.06.2015.

Відповідачем було зазначено, що листом від 02.07.2015 № Э.DOG-POD/3-43826 позивачем було надано відповідачу інформацію на вимогу, поза межами строку.

Позивач вважає, що дослідження питань, які були викладені у вимогах відповідача, жодним чином не стосуються сфери діяльності Антимонопольного комітету України. Крім того, позивач зазначає, що у відповідача не було передбачених законодавством підстав для направлення вимог, оскільки запитувана інформація не пов'язана з виконанням ним передбачених ЗУ "Про захист економічної конкуренції" завдань, а відтак запити про надання інформації надіслані комітетом із перевищенням повноважень.

Крім того, позивач посилається на те, що будь-яка інформація, яка стала відомою ПАТ КБ "ПриватБанк" під час обслуговування Герасюти С.Л., є банківською таємницею відповідно до ст. 60 ЗУ "Про банки і банківську діяльність"

Згідно з частиною першою і другою статті 60 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації.

Разом з тим, за приписами п. 3 ч. 1 ст. 62 цього Закону інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, органам Антимонопольного комітету України - на їх письмову вимогу стосовно операцій за рахунками конкретної юридичної особи або фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності за конкретний проміжок часу.

Статтею 221 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачено, що суб'єкти господарювання, інші юридичні особи, їх посадові особи та працівники зобов'язані на вимогу голови територіального відділення Антимонопольного комітету України подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом та банківську таємницю, необхідну для виконання територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Документи, статистична та інша інформація, необхідні для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції, надаються на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення безкоштовно. Вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України можуть передбачати як одноразове, так і періодичне надання інформації.

Інформація з обмеженим доступом, одержана Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями у процесі здійснення своїх повноважень, використовується ними виключно з метою забезпечення виконання завдань, визначених законодавством про захист економічної конкуренції, і не підлягає розголошенню. Така інформація може бути надана органам слідства та суду відповідно до закону.

За розголошення комерційної таємниці працівники Антимонопольного комітету України, його територіальних відділень несуть відповідальність, встановлену законом.

Як вбачається з матеріалів справи, витребувана відповідачем інформація була необхідна для здійснення АМК передбачених законом обов'язків.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 50 Закону порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є, зокрема, неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

Відповідно до абзацу четвертого частини другої та частини шостої статті 52 Закону № 2210 за порушення, передбачені пунктами 9, 13 - 18 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф; рішення про накладення штрафів у розмірах понад чотири тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян приймаються виключно Антимонопольним комітетом України, адміністративною колегією Антимонопольного комітету України на їх засіданнях.

З огляду на наведене місцевий господарський суд повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, яким надав необхідну оцінку, з дотриманням приписів зазначених норм матеріального і процесуального права та з наведенням у судовому рішенні зі справи необхідного мотивування, встановивши обґрунтованість висновків відповідача стосовно наявності в діях Банку порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді неподання інформації АМК у встановлені його головою строки, за що в межах розміру, визначеного Законом № 2210, накладено штраф, дійшов обґрунтованого висновку стосовно відсутності передбачених статтею 59 Закону № 2210 підстав для визнання Рішення АМК недійсним, а тому й правомірно відмовив Банку в задоволенні його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених в рішенні, що оскаржується.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду м. Києва від 08.07.2016р. у справі № 910/4664/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 08.07.2016р. у справі №910/4664/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/4664/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Ю.Б. Михальська