РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016Справа № 910/20666/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 6 166,81 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Сагач І.М. (представник за довіреністю №ГН-173-Ю/2016 від 19.09.2016р.);

від відповідача: Сергутін В.А. (представник за довіреністю № 02/661-178 від 31.03.2016р.).

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Вусо" (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (надалі також - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 6 166,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач, здійснивши виплату частини страхового відшкодування, ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити доплату страхового відшкодування.

Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що ним на підставі ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було здійснено розрахунок коефіцієнту фізичного зносу, який відповідно до консультації ТОВ «Всеукраїнська експертна компанія «Сова» № 18-R/23/8 від 11.08.2016р. склав 55,0%, з урахуванням якого позивачу було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 11 620,81 грн., у зв'язку з чим, останній вважає, що ним повністю виконано своє зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування позивачу, а тому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 13.12.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.12.2016р. розгляд справи відкладено до 20.12.2016р.

В судовому засіданні 20 грудня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2015р. між позивачем (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №2-01 (надалі - Договір страхування), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

22.04.2016р. по пр. Повітрофлотському в м. Києві ОСОБА_4 керуючи автомобілем "Лексус", реєстраційний номер НОМЕР_2, не дотрималась безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.05.2016р. у справі №761/16515/16-п ОСОБА_4 за здійснення вказаного ДТП було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до проведеного на замовлення позивача звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 16/4/246/671089 від 04.05.2016р. вартість відновлювального ремонту автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент складення звіту складає 16 134,52 грн.

Згідно рахунку-фактури СТО (ТОВ «Автоберег») № Аб-0003831 від 26.04.2016р. вартість ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням ПДВ становить 20 543,45 грн.

Зі складеного позивачем Страхового акту №2295-02 від 04.05.2016р. вбачається, що розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати, становить 17 787,62 грн.

Враховуючи зазначене, з урахуванням проведеного звіту та рахунку-фактури СТО, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування в сумі 17 787,62 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №7063 від 04.05.2016р. на вказану суму.

Відповідач провів частковий розрахунок з позивачем, здійснивши виплату частини суми страхового відшкодування в розмірі 11 620,81 грн., що не заперечується позивачем.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 6 166,81 грн. (17 787,62 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 11 620,81 грн. (виплачена відповідачем сума страхового відшкодування) з урахуванням нульової франшизи, які на його думку, є несплаченим відповідачем залишком страхового відшкодування за Полісом №АЕ/6254980.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що ним було здійснено розрахунок коефіцієнту фізичного зносу, який відповідно до консультації ТОВ «Всеукраїнська експертна компанія «Сова» № 18-R/23/8 від 11.08.2016р. склав 55,0%, з урахуванням якого позивачу було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 11 620,81 грн., що на думку відповідача, є належним виконанням та в повному обсязі свого зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Позивачем з урахуванням проведеного звіту та рахунку-фактури СТО, на підставі складеного ним Страхового акту №2295-02 від 04.05.2016р. виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 17 787,62 грн.

Разом з тим, як було зазначено вище, відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 16/4/246/671089 від 04.05.2016р. вартість відновлювального ремонту автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент складення звіту складає 16 134,52 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на те, що позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування не враховано коефіцієнту фізичного зносу застрахованого ним автомобіля, який за розрахунком відповідача складає 55,00%.

Суд не приймає як належний доказ з визначення коефіцієнту фізичного зносу консультацію ТОВ «Всеукраїнська експертна компанія «Сова» № 18-R/23/8 від 11.08.2016р., відповідно до якої коефіцієнт фізичного зносу застрахованого позивачем автомобіля складає 55,0%, оскільки відповідачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження права у вказаної особи здійснювати оціночну діяльність (належним чином засвідченої копії сертифікату суб'єкта оціночної діяльності).

Крім того, як вбачається з доданого до позовної заяви звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 16/4/246/671089 від 04.05.2016р. при визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1, суб'єктом оціночної діяльності було враховано коефіцієнт фізичного зносу, який склав 0,58.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором страхування позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_4 встановлена в судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом "Лексус", реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП, була застрахована відповідачем на підставі Полісу №АЕ/6254980.

Відповідно до ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу № АЕ/6254980 розмір франшизи становить 0,00 грн., а ліміт відповідальності по майну становить 50 000,00 грн. а тому, з відповідача має бути стягнуто 4 513,71 грн. (16 134,52 грн. (визначена в звіті про оцінку колісного транспортного засобу № 16/4/246/671089 від 04.05.2016р. вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) - 11 620,81 грн. (виплачена відповідачем сума страхового відшкодування) з урахуванням нульової франшизи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього обов'язку здійснити виплату позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 4 513,71 грн.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/20666/16 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 4 513,71 грн.

Судовий збір позивача у розмірі 1 008,60 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (, адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31) суму страхового відшкодування в розмірі 4 513,71 грн. (чотири тисячі п'ятсот тринадцять гривень 71 коп.) та судовий збір у розмірі 1 008,60 грн. (одну тисячу вісім гривень 60 коп.).

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.12.2016р.

Суддя С.М. Морозов