ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

22.12.2016 Справа № 917/2267/14

За скаргою публічного акціонерного товариства Крюківський вагонобудівний завод на дії Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції в Полтавській області у справі № 917/2267/14 за позовом публічного акціонерного товариства Крюківський вагонобудівний завод до приватного виробничо-комерційного підприємства Пружини Сервіс про стягнення 1032593,04 грн боргу

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від скаржника (стягувача): ОСОБА_1, довіреність № 49-юр-118 від 04.04.2014

від боржника: не з'явилися

від ВДВС: не зявилися

Суть спору: розглядається скарга (з урахуванням змін вимог від 29.11.2016 вх. №14729) на дії Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, у якій сягувач просить суд визнати постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену ОСОБА_2 відділом державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції в Полтавській області від 15.09.2016 про примусове стягнення з ПВКП Пружини Сервіс на користь ПАТ Крюківський вагонобудівний завод боргу в розмірі 931 833,89 грн недійсною та скасувати її; визнати дії/бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального органу Державної виконавчої служби у Полтавській області незаконними (протиправними); зобов'язати ОСОБА_2 відділ державної виконавчої служби м. Полтава здійснити виконавчі дії передбачені чинним законодавством та виконати рішення суду відповідно до наказу №917/2267/14.

Представник скаржника (боржника) в судовому засіданні скаргу підтримав та просив суд задовольнити її в повному обсязі. В обґрунтування скарги посилався на порушення ВДВС вимог чинного законодавства під час вчинення виконавчих дій.

Представник боржника в судове засідання не з'явився, письмовий відзив на скаргу не надав.

ВДВС у відзив проти скарги заперечив, посилався на те, що при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2016, державний виконавець діяв відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", тому не вбачає підстав для її скасування. Також зазначив, що державним виконавцем вжито всіх заходів щодо виконання рішення суду.

Розглянувши матеріали скарги, суд встановив:

Постановою Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції від 07.05.2015 № 47478132 відкрито виконавче провадження з виконання наказу № 917/2267/14, виданого 23.03.2015 господарським судом Полтавської області про стягнення з Приватного виробничо-комерційного підприємства "Пружини Сервіс" на користь ПАТ "Крюківський вагонобудівний завод" заборгованості в розмірі 1063570,83 грн.

За час проведення ви виконавчих дій, з 2015 року по вересень 2016, на користь ПАТ Крюківський вагонобудівний завод стягнуто 131736,94 грн боргу.

15.09.2016 ОСОБА_2 ВДВС м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ Про виконавче провадження. Виконавчий документ направлено до Котелевського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області за місцем знаходження нерухомого майна боржника.

Стягувач вважає дії посадових осіб Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області такими, що порушують інтереси ПАТ Крюківський вагонобудівний завод, оскільки державним виконавцем несвоєчасно та не в повному обсязі здійснені виконавчі дії, відповідно, рішення суду не виконано.

Крім того, Стягувач стверджує, що його було позбавлено можливості реалізувати своє право на вибір місця виконання рішення, що призвело до порушення його інтересів.

Відповідно до приписів ст. 124 Конституції України та ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 11 ЗУ Про виконавче провадження державний виконавець під час проведення заходів примусового виконання рішень повинен неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 10 ч. 1ст. 49 ЗУ Про виконавче провадження передбачено, ще виконавче провадження підлягає закінченню в разі направлення виконавчого документе за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗУ Про виконавче провадження у разі якщо боржником є юридична особа, то виконання рішення проводиться за місцем знаходження його постійно діючого органу або майна.

Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби належить стягувачу.

Крім того, як зазначено в ч. 6 статті 20 ЗУ Про виконавче провадження у разі якщо у процесі виконавчого провадження з'ясувалось, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення недостатньо для задоволення в повному обсязі вимог стягувача, але майно боржника виявлено на території іншого органу державної виконавчої служби, державний виконавець звертає стягнення на таке майно за погодженням з начальником відділу державної виконавчої служби, та за умови, що стягувач авансує витрати на організацію та проведення виконавчих дій. У разі якщо стягувач не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій на території іншого органу державної виконавчої служби, він надсилає виконавчий документ до органу державної виконавчої служби за місцезнаходженням іншого майна боржника.

Виходячи з вимог вищезазначеної статті, перед прийняттям постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець повинен був запропонувати стягувачу авансувати витрати, пов'язані з проведенням виконавчих дій на території іншого органу державної виконавчої служби, пов'язаного зі зверненням стягнення на виявлене майно боржника.

Однак, державний виконавець всупереч вимогам закону виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, при цьому не врахував факт відсутності погодження стягувача на авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій на території іншого органу державної виконавчої служби.

В матеріалах справи відсутня пропозиція стягувачу здійснити авансування витрат.

Таким чином, внаслідок неправомірних дій ВДВС стягувача було позбавлено можливості реалізувати своє право на вибір місця виконання рішення, що призвело до порушення його інтересів в даній справі.

Крім того, підставою для закінчення виконавчого провадження слугувала відсутність коштів, майна на яке можливо було звернути стягнення, та наявність нерухомого майна, яке зареєстровано за боржником в смт. Котельва вул. Островського, 21г, та яке знаходиться на території іншого органу державної виконавчої служби.

Також за даними державної виконавчої служби вище вказане майно перебувало в заставі у ПАТ ОСОБА_2 Русь.

Водночас, ч. 3 ст. 54 ЗУ Про виконавче провадження передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є застоводержателями, стягнення на заставлене майно може бути звернено виключно у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Однак, як було встановлено Стягувачем з електронних реєстрів, вищезазначене нерухоме майно знаходиться у заставі ПАТ ОСОБА_2 Русь, відповідно до договорів № 54885-48.3.1 від 26.06.2013 та № 80244-48.3-1 від 23.09.2013.

Отже, зазначені договори (право застави) були укладені до винесення рішення про стягнення з боржника коштів.

За даними електронного ресурсу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, всі активи ПАТ ОСОБА_2 Русь виставлено ліквідатором на відкриті торги у зв'язку з його ліквідацією.

Як вбачається з оголошення про проведення відкритих торгів (аукціону) ціна майна для продажу на аукціоні, який відбувся 02.08.2016, становить 732657,60 грн (вартість заставленого майна менша за розмір заборгованості перед заставодержателем).

Вищевикладене підтверджує бездіяльність державного виконавця та порушення ним чинного законодавства України, оскільки підстави для направлення виконавчого провадження до іншого органу державної виконавчої служби для проведення виконавчих дій по стягненню заборгованості з Боржника були відсутні.

Більш того, на момент винесення постанови активи ПАТ ОСОБА_2 Русь було реалізовано через електронні торги.

Також, слід зазначити, що в обґрунтування Постанови стосовно відсутності майна боржника, ВДВС відзначено відсутність майна за адресою: м. Полтава, вул. Овочева 3. Проте, відповідно до відомостей з реєстру Міністерства юстиції України (копія в матеріалах справи) Боржник зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

ВДВС не надано доказів виходу за адресою: м. Полтава вул. О. Пчілки 19-А. Відповідно і наявність майна (обладнання, устаткування і т.д.) у Боржника не досліджувалось, як і не перевірялась фінансово-бухгалтерська документація останнього.

Статтею 32 ЗУ Про виконавче провадження передбачено, що заходами примусового виконання рішення, зокрема, є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права боржника), у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб.

Пунктом 5.1. Інструкції про проведення виконавчих дій N 74/5 від 15.12.99, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за №865/4158 передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами, в першу чергу, звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Пунктом 5.1.3 Інструкції передбачено, що звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на грошові кошти боржника.

Тобто, державний виконавець для звернення стягнення на майно боржника зобов'язаний направити запити до органів державної податкової інспекції, банків, бюро технічної інвентаризації, кредитних організацій, депозитаріїв цінних паперів, Держгірпромнагляду (наявність спецтехніки), Укррічфлоту та до інших установ незалежно від форм власності з метою виявлення такого майна, цінних паперів і т.д.

Однак, державний виконавець в порушення Закону не в повному обсязі здійснив заходи направлені на виявлення майна, а саме: не звернувся до Управління держземагенства, до Державної інспекції сільського господарства, до Фондової біржі, до органів Держгірпромнагляду, Укррічфлоту і т.д., відповідно, ВДВС не з'ясовано належним чином наявності у боржника майна, яке підлягає арешту та реалізації.

Більш того, в постанові про закриття виконавчого провадження зазначено, що згідно заяви ВПКП Пружини сервіс від 20.05.2016 майно, на яке можливо звернути стягнення на балансі боржника відсутнє. Тобто постанова про закриття виконавчого провадження мотивована заявою боржника, а не прийнята на підставі офіційних документів.

Також, слід зазначити, що при проведенні виконавчих дій державним виконавцем було виявлено готівкові кошти в касі Боржника, та постановою від 16.06.2015 року накладено арешт. Однак подальші дії, щодо вилучення готівкових коштів, які надходили в касу підприємства не проводились, кошти не вилучались та не перераховувались на розрахунковий рахунок Стягувача, хоча державний виконавець повинен був продовжувати роботу по зверненню стягнення на грошові кошти (акти перевірки, вилучення та інше відсутні в матеріалах виконавчого провадження).

Таким чином, державний виконавець не в повному обсязі провів виконавчі дії, що призвело до порушення чинного законодавства та його бездіяльності.

Згідно з ст. 30 ЗУ Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Однак, всупереч вимогам законодавства, виконавчі дії проводились більше одного року. За час проведення виконавчих дій державний виконавець вперше здійснив вихід за місцем знаходження Боржника лише через рік у травні 2016 році, при цьому не звернув увагу на те, що Боржник знаходиться за іншою адресою.

Таким чином, у суду є підстави вважати, що боржник - ПВКП Пружини Сервіс здійснює господарську діяльність з виробництва продукції, для забезпечення процесу виробництва у боржника є засоби виробництва, транспортні засоби, комп'ютерна та інша техніка, на підприємстві здійснюється обіг грошових коштів.

Тобто виявлені факти свідчать про те, що боржник здійснює господарську діяльність, але умисно протягом 2015-2016 pоків ухиляється від виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1ст. 6 ЗУ Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до наданих йому повноважень і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Таким чином, суд відхиляє доводи ВДВС, викладені у відзиві на скаргу, оскільки державним виконавцем здійснені не в повному обсязі виконавчі дії та неправомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, що призвело до порушення інтересів Стягувача та невиконання рішення суду.

Пунктом 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про задоволення скарги в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу публічного акціонерного товариства Крюківський вагонобудівний завод задовольнити повністю.

Визнати постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену ОСОБА_2 відділом державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції в Полтавській області від 15.09.2016 про примусове стягнення з ПВКП Пружини Сервіс на користь ПАТ Крюківський вагонобудівний завод боргу в розмірі 931833,89 грн недійсною та скасувати її.

Визнати дії/бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального органу Державної виконавчої служби у Полтавській області незаконними (протиправними).

Зобов'язати ОСОБА_2 відділ державної виконавчої служби м. Полтава здійснити виконавчі дії передбачені чинним законодавством та виконати рішення суду відповідно до наказу №917/2267/14.

Суддя Д.М. Сірош