РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016Справа №910/18869/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "СОЛДІ І КО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ПРАКТІКЕР УКРАЇНА"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід відбудова"

про стягнення 473 206,72 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Прокопів Н.М. - за довіреністю №237 від 25.04.2016 року;

від відповідача: не з'явилися;

від третьої особи: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "СОЛДІ І КО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ПРАКТІКЕР УКРАЇНА" про стягнення 473 206,72 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання (сплата грошових коштів) щодо виконання умов Договору №310314-1 про переведення боргу від 31.03.2015 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов та стягнути відповідача на свою користь 418 926,79 грн. - основного боргу, 35 741,28 грн. - інфляційних втрат, 18 538,65 грн. - 3% річних, 7 098,11 грн. - судового збору.

Ухвалю Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 22.11.2016 р., а також залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід відбудова" (87547, Донецька обл., місто Маріуполь, ВУЛИЦЯ 50 РОКІВ СРСР, будинок 61; ) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судове засідання 22.11.2016 року представники відповідача та третьої особи не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 20.10.2016 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 22.11.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРАКТІКЕР УКРАЇНА» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Схід відбудова"; далі по тексту - Практікер, третя особа, покупець, ТОВ "Схід відбудова") та Закритим акціонерним товариством "СОЛДІ І КО" (перейменовано в Приватне акціонерне товариство "СОЛДІ І КО"; далі по тексту - постачальник, позивач, ПрАТ «СОЛДІ І КО») укладено Договір №0071/01BD2006 купівлі-продажу (національний) (далі по тексту - Договір поставки), за умовами якого позивач зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених договором, передати (поставити) третій особі товар, а третя особа в свою чергу - зобов'язалася прийняти такий товар та здійснити оплату його вартості в строки встановлені договором.

На виконання умов договору позивачем здійснювались поставки товару згідно видаткових накладних, а третьою особою частково оплачувався поставлений товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

На підставі п. 3.9. Загальних умов поставки та надання послуг від 07.11.06 №0071/03ВD2006 (надалі - умови), що є невід'ємною частиною договору поставки, третя особа мала право отримувати товар згідно договору поставки без виписки довіреностей па підставі проставлення відтиску штампу (печатки) на видаткових накладних.

31.03.2015 року між ТОВ "Схід відбудова" (первісний боржник, третя особа), Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ПРАКТІКЕР УКРАЇНА" (далі по тексту - відповідач, ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ПРАКТІКЕР УКРАЇНА", новий боржник) та ПрАТ "СОЛДІ І КО" (кредитор) укладено Договір №310314-1 про переведення боргу (далі по тексту - договір про переведення боргу), цим Договором регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (Первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає із Договору купівлі-продажу №0071/01BD2006 від 07.1 1.2006. укладеного між Первісним боржником та Кредитором (надалі іменується "Основний договір") (п. 1. Договору про переведення боргу).

Згідно з п. 2. Договору про переведення боргу, первісний боржник переводить на Нового боржника борг (грошове зобов'язання) у розмірі 772 865,73 (сімсот сімдесят дві тисячі вісімсот шістдесят п'ять) гривень 73 копійки, що виник на підставі положень Основного договору, а Новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов'язання.

Термін погашення боргу до 01.08.2015року (п. 3. Договору про переведення боргу)

Відповідно до п. 4. Договору про переведення боргу, кредитор не заперечує проти заміни Первісного боржника Новим боржником в Основному договорі і, підписуючи зі своєї сторони цей Договір, дає свою згоду на відповідне переведення боргу в порядку та па умовах, визначених цим Договором.

Станом на дату переведення боргу, неоплаченим третьою особою залишався товар на суму 772 865,73 грн., який поставлений згідно наступних видаткових накладних:

- від 23.07.2014р. №001216 на суму 50 054,16 грн. (неоплачена сума по накладній складає 16 138,35 грн.);

- від 01.08.2014р. №001230 на суму 13 247,64 грн.;

- від 01.08.2014р. №40047 на суму 864,00 грн.,

- від 06.08.2014р. №41652 на суму 9 252,18 грн.;

- від 07.08.2014р. №001239 на суму 46 356,12 грн.;

- від 07.08.2014р. №001242 на суму 63 034,80 грн.;

- від 07.08.2014р. №001241 на суму 58 930,14 грн.;

- від 07.08.2014р. №001247 на суму 9 601,20 грн.;

- від 07.08.2014р. №41522 на суму 8 442,00 грн.;

- від 25.09.2014р. №001303 на суму 26 105,58 грн.;

- від 25.09.2014 №61284 на суму 1 260,00 грн.;

- від 26.09.2014р. №001304 на суму 49 037,76 грн.;

- від 06.10.2014р. №001320 на суму 19 230,84 грн.;

- від 16.10.2014р. №6699 на суму 2 388,00 грн.;

- від 16.10.2014р. №67000 на суму 9 966,00 грн.;

- від 16.10.2014р. №001333 на суму 56 047,74 грн.;

- від 23.10.2014р. №001345 на суму 59 880,66 грн.;

- від 31.10.2014р. №72142 на суму 1 104,00 грн.;

- від 31.10.2014р. №001354 на суму 46 225,62 грн.;

- від 12.11.2014р. №001372 на суму 20 126,94 грн.;

- від 12.11.2014р. №74109 на суму 3 720,00 грн.;

- від 27.11.2014р. №001397 на суму 883,80 грн.;

- від 27.11.2014р. №001395 на суму 39 513,54 грн.;

- від 02.12.2014р. №001398 на суму 25 454,94 грн.;

- від 02.12.2014 №001399 на суму 2 068,20 грн.;

- від 20.01.2015р. №001439 на суму 35 621,28 грн.;

- від 22.01.2015р. №001440 на суму 44 024,58 грн.;

- від 22.01.2015р. №001986 на суму 1 260,00 грн.;

- від 04.02.2015р. №001451 на суму 29 364,06 грн.;

- від 13.02.2015р. №005570 на суму 42 876,18 грн.;

- від 13.02.2015р. №005773 на суму 30 839,58 грн.

Відповідачем частково виконано умови Договору про переведення боргу та сплачено позивачу 223 195,17 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

30.11.2015 року між позивачем та відповідачем підписано акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.05.2015 року по 30.11.2015 року, відповідно до кого відповідач визнав заборгованість перед позивачем в розмірі 549 670,56 грн.

29.04.2016 року відповідачем здійснено оплату на суму 5 000,00 грн.

Таким чином, загальна сума оплат, проведених відповідачем за договором про переведення боргу становить 228 195,17 гривень.

В червні 2016 року відповідачем поставлено товар позивачу за видатковими накладними від 22.06.2016 року №976 на суму 36 597,67 грн. та від 24.06.2016 року №1006 на суму 89 146,10 грн. (загальна сума поставленого товару позивачу становить 125 743,77 грн.).

Згідно підписаної між позивачем та відповідачем заяви про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних вимог від 27.08.2016 року №512, позивач та відповідач провели взаємозалік вимог та припинили взаємні грошові зобов'язання сторін в розмірі 125 743,77 грн., а відповідач визнав заборгованість перед позивачем в розмірі 418 926,79 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати грошових коштів, відповідно до умов Договору про переведення боргу, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 418 926,79 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставив третій особі товар за відповідну плату згідно умов Договору поставки, а відповідач в порушення умов Договору про переведення боргу в обумовлений (встановлений) строк та не в повному обсязі сплатив на користь позивача грошові кошти, та має перед позивачем заборгованість з їх сплати в розмірі 418 926,79 грн.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 418 926,79 грн. (основного боргу), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 35 741,28 грн. - інфляційних втрат, 18 538,65 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. М 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 35 741,28 грн. (інфляційних втрат) та 18 538,65 грн. (3% річних), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 80, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ПРАКТІКЕР УКРАЇНА" (02094, м. Київ, ПРОСПЕКТ ЮРІЯ ГАГАРІНА, будинок 14, офіс 32; ідентифікаційний код 39320208) на користь Приватного акціонерного товариства "СОЛДІ І КО" (04073, м. Київ, ВУЛИЦЯ СИРЕЦЬКА, будинок 28/2; ідентифікаційний код 23162981) 418 926 (чотириста вісімнадцять тисяч дев'ятсот двадцять шість) грн. 79 коп. - основного боргу, 35 741 (тридцять п'ять тисяч сімсот сорок одну) грн. 28 коп. - інфляційних втрат, 18 538 (вісімнадцять тисяч п'ятсот тридцять вісім) грн. 65 коп. - 3% річних, 7 098 (сім тисяч дев'яносто вісім) грн. 11 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 09.12.2016 року.