ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2016 р. Справа № 918/1268/16

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пролісок"

до Корецької міської ради

та Комунального підприємства "Добробут"

про визнання недійсним рішення, витребування майна та визнання права власності,

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 8 від 12 грудня 2016 року;

ОСОБА_2 (директор), протокол № 3 від 2 березня 2004 року;

від відповідача-1 - ОСОБА_3, довіреність № 03-12/1059 від 8 грудня 2016 року;

ОСОБА_4, довіреність № 03-12/1106 від 23 грудня 2016 року;

від відповідача-2 - ОСОБА_4, (директор), рішення № 1333 від 20 вересня 2012 року.

В судовому засіданні 26 грудня 2016 року, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30 листопада 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Пролісок" (далі Товариство) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Корецької міської ради (далі ОСОБА_5) та Комунального підприємства "Добробут" (далі Підприємство) про визнання недійсним та скасування підпункту 1 пункту 1 рішення ОСОБА_5 від 24 лютого 2011 року № 181, визнання за позивачем права власності на нежитлове приміщення вбиральні, розташованої за адресою: Рівненська область, місто Корець, вулиця Євгена Коновальця, 24, а також витребування цього майна з незаконного володіння Підприємства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання укладеного між ОСОБА_5 та Товариством договору підряду від 21 червня 2004 року, останнім були виконані передбачені цією угодою роботи по будівництву громадської вбиральні на території ринку в місті Корець по вулиці Є. Коновальця, 24. ОСОБА_5 в порушення умов вищенаведеного правочину у встановленому ним порядку не прийняла та не оплатила виконані позивачем роботи, у звязку з чим позивач, на думку останнього, став належним власником наведеної нерухомості. Водночас рішенням зазначеного органу місцевого самоврядування від 24 лютого 2011 року № 181 вказану новозбудовану громадську вбиральню було поставлено на баланс ОСОБА_5 та в подальшому передано Підприємству. Оскільки вказані дії, на думку Товариства, суперечать імперативним законодавчим приписам, останній, посилаючись на статті 321, 331, 392, 393, 839, 876 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 133, 147 Господарського кодексу України (далі ГК України), просив суд визнати недійсним та скасувати підпункт 1 пункту 1 рішення ОСОБА_5 від 24 лютого 2011 року № 181, визнати за Товариством право власності на нежитлове приміщення вбиральні, розташованої за адресою: Рівненська область, місто Корець, вулиця Євгена Коновальця, 24, а також витребувати це майно з незаконного володіння Підприємства.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 1 грудня 2016 року зазначену позовну заяву Товариства від 25 листопада 2016 року № 6 прийнято до розгляду суддею Політикою Н.А. та порушено провадження у справі № 918/1268/16, розгляд якої було призначено на 12 грудня 2016 року.

До початку призначеного судового засідання від ОСОБА_5 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву від 8 грудня 2016 року № 03-12/1061 (а.с. 51-54), в якому остання заперечила проти задоволення вимог Товариства з огляду на відсутність між даним органом місцевого самоврядування та позивачем будь-яких відносин щодо будівництва спірної будівлі вбиральні, що свідчить про відсутність у Товариства будь-яких майнових прав на зазначене майно. Крім того, у даному відзиві ОСОБА_5 просила суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача у разі встановлення факту порушення його прав.

У судовому засіданні 12 грудня 2016 року оголошувалася перерва до 26 грудня 2016 року.

21 грудня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення Товариства від 21 грудня 2016 року № 9 (а.с. 133-139), в яких останнє зазначило про необґрунтованість посилань ОСОБА_5, викладених у її відзиві на позовну заяву від 8 грудня 2016 року № 03-12/1061.

Крім того, до початку судового засідання 26 грудня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Підприємства на позовну заяву від 23 грудня 2016 року № 82 (а.с. 171-172), в якому останнє заперечило проти задоволення вимог Товариства з огляду на те, що даний відповідач не вчиняв жодних дій, направлених на неправомірне заволодіння чужим майном та не перебував у договірних чи позадоговірних відносинах з позивачем.

У судовому засіданні 26 грудня 2016 року представники позивача підтримали вимоги, викладені у позовній заяві та письмових поясненнях від 21 грудня 2016 року № 9, та наполягали на їх задоволенні.

Представники відповідачів у цьому судовому засіданні проти задоволення позову Товариства заперечили з підстав, зазначених у відповідних відзивах на позовну заяву від 8 грудня 2016 року № 03-12/1061 та від 23 грудня 2016 року № 82.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Обгрунтовуючи свої вимоги, зокрема, в частині визнання за ним права власності на будівлю громадської вбиральні, що знаходиться на території ринку в місті Корець по вулиці Є. Коновальця, 24, Товариство посилалося на те, що на виконання укладеного між ним та ОСОБА_5 договору підряду від 21 червня 2004 року, позивачем були виконані передбачені цією угодою роботи по будівництву вищенаведеного обєкта. ОСОБА_5 в порушення умов вищенаведеного правочину у встановленому ним порядку не прийняла та не оплатила виконані позивачем роботи, у звязку з чим Товариство стало належним власником цього майна.

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Рівненської області від 26 грудня 2011 року у справі № 5019/2533/11 за позовом Товариства до ОСОБА_5 про визнання права власності на будівлю вбиральні, що знаходиться на території ринку по вулиці Є. Коновальця, 24 у місті Корець, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 28 березня 2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 19 червня 2012 року, у задоволенні вимог Товариства було відмовлено.

Дане рішення на час розгляду цього господарського спору не було у встановленому законом порядку скасовано, а відтак набрало законної сили.

Зазначеними судовими рішеннями у справі № 5019/2533/11 було встановлено, що 21 червня 2004 року між Товариством та Радою було укладено договір підряду на ремонтно-будівельні роботи по спорудженню громадської вбиральні, павільйону автобусної зупинки, влаштування пішохідного містка через р. Корчик, його освітлення та благоустрій території, за умовами якого позивач зобов'язувався виконати роботи по будівництву громадської вбиральні, павільйону автобусної зупинки, влаштування пішохідного містка через р. Корчик, а ОСОБА_5, у свою чергу, прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість. Копія наведеного правочину також наявна і у матеріалах даної справи (а.с. 16).

Здача-приймання виконаних робіт мала здійснюватись сторонами після повідомлення про закінчення робіт (пункт 7.1 цього договору). Позивач повідомив відповідача про закінчення будівельних робіт 15 листопада 2004 року та в грудні 2004 року надав вищезазначеному відповідачу відповідний акт виконаних робіт по влаштуванню громадської вбиральні на території ринку по вул. Є. Коновальця, 24 на суму 25 734 грн. 68 коп. в двох екземплярах. У той же час вказані акти виконаних робіт ОСОБА_5 не підписала і кошти за виконані роботи позивачу не перерахувала.

Термін дії договору згідно пункту 8.1 закінчується 31 грудня 2004 року.

У той же час у матеріалах справи відсутні докази наявності спорів між даними контрагентами щодо невиконання (неналежного виконання) умов договору підряду від 21 червня 2004 року. Крім того, у матеріалах справи відсутні і докази вжиття позивачем заходів щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_5 за проведені будівельні роботи, а також застосування інших способів захисту своїх цивільних прав внаслідок невиконання відповідачем умов договору підряду.

Слід зазначити, що умовами визнання права власності на збудоване нерухоме майно є підтверджена відповідними доказами сукупність таких обставин:

- позивач має право власності або право користування земельної ділянки;

- власник земельної ділянки надав позивачу дозвіл на будівництво спірного нерухомого майна і не заперечує проти визнання права власності на збудоване на його земельній ділянці нерухоме майно;

- збудоване майно, що є предметом спору, відповідає будівельним нормам і правилам та придатне для експлуатації за призначенням;

- визнання права власності на збудоване нерухоме майно не порушує прав інших осіб.

Вищенаведеними судовими рішеннями також було встановлено, та додатково підтверджується матеріалам справи, що наказом директора Товариства від 28 квітня 2006 року № 13 громадська вбиральня, споруджена позивачем на території Міського комунального підприємства "Ринок" у місті Корець по вул. Євгена Коновальця, 24, була поставлена на баланс Товариства (а.с. 28). У даному наказі було зазначено про порушення ОСОБА_5 пункту 4.1 договору підряду від 21 червня 2004 року, що полягало у не підписанні, неповерненні та несплаті робіт, виконаних позивачем за відповідним актом виконаних робіт по спорудженню даної громадської вбиральні.

Водночас до моменту видачі наведеного наказу Товариства Контрольно-ревізійним відділом в Корецькому районі у січні/лютому 2005 року була проведена перевірка фінансово-господарської діяльності МКП "Ринок" за 2004 рік. ОСОБА_6 № 15-25/2 на території великого ринку у місті Корець, по вулиці Євгена Коновальця, 24 було виявлено неоприбутковану вбиральню (а.с. 63-65).

На підставі вищезазначеного акту контрольно-ревізійного управління від 2 лютого 2005 року № 15-25/2 про перевірку фінансово-господарської діяльності МКП "Ринок", а також враховуючи те, що МКП "Ринок" згідно постанови Господарського суду Рівненської області від 11 лютого 2008 року визнано банкрутом, а згідно пункту 7.3 статуту майно МКП "Ринок", що залишилося після задоволення вимог кредиторів і бюджету, а також виплат компенсацій звільнюваним працівникам, використовуються засновником на його розсуд, ОСОБА_5 було прийнято рішення від 24 лютого 2011 року № 181 про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста та прийняття на баланс ОСОБА_5 не оприбуткованого майна на ринках міста, куди увійшла і спірна будівля громадської вбиральні.

ОСОБА_7 від 10 серпня 2010 року № 2794 "Про передачу майна міських ринків по вул. Київська, 78, вул. Коновальця, 24 комунальному підприємству "Добробут" згідно додатку була передана спірна громадська вбиральня. Факт передачі цієї вбиральні Підприємству підтверджується актом прийому-передачі комунального майна, що належить територіальній громаді міста, від 27 серпня 2010 року та додатком до акту від 27 серпня 2011 року (також наявні у матеріалах даної справи).

Судом також встановлено, що у лютому 2011 року Товариство звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення цього органу місцевого самоврядування від 10 серпня 2010 року № 2794.

ОСОБА_7 Господарського суду Рівненської області від 14 квітня 2011 року у справі № 5019/300/11, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 8 червня 2011 року та постановою Вищого господарського суду від 16 серпня 2011 року, у позові Товариства було відмовлено. У постанові Вищого господарського суду від 16 серпня 2011 року у справі № 5019/300/11, зокрема, було зазначено, що Товариством не доведено наявності обставин та не надано належних доказів, які свідчили б про порушення його прав або охоронюваних законом інтересів у звязку з прийняттям ОСОБА_7 рішення від 10 серпня 2010 року № 2794, оскільки після закінчення терміну дії договорів оренди та відмови в установленому порядку в укладанні таких договорів на новий термін, охоронювані законом інтереси Товариства стосовно спірного майна були втрачені.

Слід зазначити, що укладений між ОСОБА_7 (замовник) та Товариством (підрядник) договір підряду від 21 червня 2004 року, на який посилався позивач, визначає проведення ремонтно-будівельних робіт по спорудженню громадської вбиральні, павільйону автобусної зупинки, влаштування пішохідного містка через р. Корчик, його освітлення та благоустрій територій.

Однак, у цьому договорі підряду його сторонами не було вказано, на якій саме ділянці мають бути проведені ремонтно-будівельні роботи по спорудженню громадської вбиральні, а також не зазначено конкретної її адреси.

Судовими рішеннями у справі № 5019/2533/11 також було встановлено, що рішенням виконкому ОСОБА_7 від 24 вересня 2003 року № 327 дозвіл на виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво надвірної вбиральні на міському ринку по вулиці Є. Коновальця, 24 надано МКП "Ринок" та зобов'язано вказане підприємство погодити її з відповідними службами. Зазначене рішення виконкому прийнято на підставі листа МКП "Ринок" про надання дозволу на будівництво вбиральні на ринку у місті по вулиці Є. Коновальця, 24 від 5 вересня 2003 року № 96 за підписом директора МКП "Ринок" ОСОБА_2 (який одночасно був директором Товариства).

У той же час у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують будівництво громадської вбиральні на території ринку за адресою: м. Корець, вул. Коновальця, 24, саме Товариством (відповідні дозвільні документи на будівництво; ліцензія на проведення будівельних робіт; документи, що стверджують факт надання будівельного майданчика).

Слід зазначити, що наявна у матеріалах справи копія банківської виписки від 25 серпня 2004 року (а.с. 34) свідчить лише про проведення робіт з поточного ремонту пішохідного містка, підїздних шляхів та освітлення через річку Корчик, а не про здійснення робіт щодо будівництва громадської вбиральні.

Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань Товариства на те, що договір підряду від 21 червня 2004 року передбачав зведення громадської вбиральні саме на території ринку за адресою: м. Корець, вул. Коновальця, 24.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази відповідності спірної будівлі громадської вбиральні усім будівельним нормам і правилам.

Так, проектна документація на будівництво об'єкта не відповідає нормам ДБН А.2.2-3-2004 (далі Норми) "Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва". Зокрема, громадські туалети згідно пункту 2.8 "Будинки комунального господарства (крім виробничих, складських і транспортних будинків і споруд)" підпункту 2.8.4 додатку П (довідкового) "Категорії складності обєктів цивільного призначення" належать до II категорії складності 2.5.1.

ОСОБА_6 пункту 2.5.1 Норм для технічно нескладних об'єктів, а також об'єктів з використанням проектів масового та повторного застосування І та II категорій складності проектування здійснюється:- в одну стадію - робочий проект (РП).

У відповідності з пунктом 6.2 Норм РП є інтегруючою стадією проектування і складається з двох частин затверджувальної та робочих креслень. Затверджувальна частина підлягає погодженню, експертизі та затвердженню, а робочі креслення розробляються для будівництва об'єкта. Затверджувальна частина складається з пояснювальної записки, виконаної у скороченому відносно проекту обсязі, визначеному залежно від виду будівництва і функціонального призначення об'єкта, кошторисної документації, розділу організації будівництва та креслень. До складу пояснювальної записки має входити розділ ОВНС згідно з ДБН А.2.2-1. Склад і зміст затверджувальної частини наведені у додатках Ж та И.

Тобто, наданий позивачем проект не відповідає вказаним нормам, не є належним і достовірним доказом оформлення документації, отже не може підтверджувати, що зведена будівля громадської вбиральні відповідає усім будівельним нормам і правилам.

Судовими рішеннями у справі № 5019/2533/11 також було встановлено, що згідно акту інвентаризації будівель і споруд на міському ринку по вул. Є. Коновальця в місті Корець від 30 травня 2006 року, складеним спеціалістом ОСОБА_7 Ахтирським, проектна документація на об'єкт (громадської вбиральні) та дозвіл на виконання будівельних робіт відсутні. Акт вводу в експлуатацію та свідоцтво на право власності на об'єкт відсутні.

Слід також зазначити, що у матеріалах справи відсутні також і докази виділення ОСОБА_7 Товариству земельної ділянки під будівництво саме громадської вбиральні.

Водночас наявні у матеріалах справи акти виконаних робіт по будівництву громадської вбиральні не підписані ОСОБА_7. Разом з тим, в актах виконаних робіт, які підписані позивачем, відсутні посилання на договір підряду від 21 червня 2011 року.

ОСОБА_6 частин 1, 2 статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

У своєму позові Товариство зазначало, що в редакції до 15 грудня 2005 року стаття 876 ЦК України передбачала, що власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт до їх здачі замовникові є підрядник.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, що підрядником вживались заходи по встановленню права власності на обєкт будівництва після завершення будівництва.

ОСОБА_6 частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_6 абзацу 2 частин 2, 3 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту його прийняття до експлуатації, якщо прийняття цього майна до експлуатації передбачено договором або законом. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" від 22 вересня 2004 року № 1243 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації закінчених будівництвом об'єктів. За результатами роботи державної приймальної комісії складається акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Акт державної приймальної комісії підлягає затвердженню у 15-денний строк органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та реєструється в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт.

ОСОБА_5, як вбачається з матеріалів справи, спірна будівля вбиральні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" від 22 вересня 2004 року № 1243 введена в експлуатацію не була.

Отже, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів будівництва спірного обєкта нерухомості на виконання укладеного між Товариством та Радою договору підряду, доказів того, що збудоване майно, яке є предметом спору, відповідає будівельним нормам і правилам та придатне для експлуатації за призначенням, беручи до уваги відсутність проектної документації на даний об'єкт та дозволу на виконання будівельних робіт, враховуючи відсутність доказів того, що збудована будівля вбиральні не порушує прав третіх осіб, а також те, що земельна ділянка, на якій розміщено спірний обєкт нерухомого майна не передавалась позивачу у власність чи під забудову так само, як і не передавалась під вже збудоване нерухоме майно, а також зважаючи, що дозвіл на будівництво Товариство у встановленому порядку не отримувало, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позивача про визнання за ним права власності на нежитлове приміщення громадської вбиральні, розташованої за адресою: Рівненська область, місто Корець, вулиця Євгена Коновальця, 24.

У своєму позові Товариство також просило суд визнати недійсним та скасувати підпункт 1 пункту 1 рішення ОСОБА_5 від 24 лютого 2011 року № 181.

З матеріалів справи вбачається, що 10 серпня 2010 року на сесії Корецької міської ради прийнято рішення № 2794 "Про передачу майна міських ринків по вул. Київська, 78, вул. Коновальця, 24 комунальному підприємству "Добробут" (а.с. 99) та додаток до нього, згідно яких з 1 вересня 2010 року майно малого та великого ринків по вул. Київська, 78 та вул. Коновальця, 24 передано Підприємству відповідно до переліку майна, вказаного у додатку до рішення (а.с. 100).

Судом встановлено, що в подальшому ОСОБА_5 було прийнято рішення від 24 лютого 2011 року № 181, підпунктом 1 пункту 1 якого було вирішено поставити на баланс вищенаведеного органу місцевого самоврядування майно на великому ринку по вул. Коновальця, 24, зокрема, новозбудовану вбиральню вартістю 26 тисяч гривень (а.с. 35).

Як було зазначено вище, згідно акту контрольно-ревізійного управління в Корецькому районі від 2 лютого 2005 року № 15-25/2 на території великого ринку у місті Корець, по вулиці Євгена Коновальця, 24 було виявлено неоприбутковану вбиральню. Відтак, враховуючи те, що МКП "Ринок" згідно постанови Господарського суду Рівненської області від 11 лютого 2008 року у справі № 9/3 визнано банкрутом, а згідно пункту 7.3 статуту майно МКП "Ринок", що залишилося після задоволення вимог кредиторів і бюджету, а також виплат компенсацій звільнюваним працівникам, використовуються засновником на його розсуд, ОСОБА_5 було прийнято оспорюване рішення від 24 лютого 2011 року № 181 про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста та прийняття на баланс ОСОБА_5 не оприбуткованого майна на ринках міста, куди увійшла і спірна будівля громадської вбиральні.

У той же час позивачем не було підтверджено належними і допустимими доказами факту невідповідності даного акту органу місцевого самоврядування імперативним законодавчим вимогам (так само, як і наявності у Товариства права власності на спірну будівлю громадської вбиральні).

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Товариства в частині визнання недійсним та скасування підпункту 1 пункту 1 рішення ОСОБА_5 від 24 лютого 2011 року № 181.

Також Товариство у своєму позові просило суд витребувати спірну будівлю громадської вбиральні з чужого незаконного володіння Підприємства.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Враховуючи усе вищенаведене, а також беручи до уваги, зокрема, відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів наявності у позивача права власності на громадську вбиральню, розташовану в місті Корець по вул. Євгена Коновальця, 24, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги Товариства про витребування цього майна з володіння Підприємства.

ОСОБА_6 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

ОСОБА_6 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (стаття 43 ГПК України).

Зважаючи на все вищевикладене, а також враховуючи, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову Товариства, у звязку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Слід також зазначити, що суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_5 про застосування строку позовної давності з огляду на наступне.

ОСОБА_6 статей 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

ОСОБА_6 частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

За таких обставин, зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення даного позову, суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_5 про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 28.12.2016 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 4 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (34700, м. Корець, вул. І.Франка, 41-б);

3 - відповідачу-1 рекомендованим (34700, м. Корець, вул. Київська, 69).

4 - відповідачу-2 рекомендованим (34700, м. Корець, вул. Київська, 88).