ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2016 р. Справа № 907/479/16

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого-судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1;

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Державного підприємства «Славутське лісове господарство», № 302 від 13.10.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/5068/16 від 27.10.2016 р.),

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 30 вересня 2016 року

у справі № 907/479/16 (суддя Мокану В.В.),

порушеній за позовом

Позивача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів,

До відповідача-1: Державного підприємства «Славутське лісове господарство», м. Славута Хмельницької області,

До відповідача-2: Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, м. Ужгород Закарпатської області,

За участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Чопського прикордонного загону, м. Чоп Закарпатської області,

За участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді, м. Ужгород Закарпатської області,

За участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області, м. Ужгород Закарпатської області,

Про стягнення коштів в сумі 3741,82 грн. та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача-1: не прибув;

від позивача: ОСОБА_2 п/к за довіреністю б/н від 25.10.2016 р.;

від відповідача-2: не прибув;

від третьої особи-1: не прибув;

від третьої особи-2: не прибув;

від третьої особи-3: не прибув.

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України, представнику розяснені і зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Представником позивача подано письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.10.2016 року, справу № 907/479/16 Господарського суду Закарпатської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А. та Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 року скаржнику поновлено строк на подання апеляційної скарги та ухвалою суду від 31.10.2016 р. прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства «Славутське лісове господарство», № 302 від 13.10.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/5068/16 від 27.10.2016 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 09.11.2016 року, про що сторони та треті особи були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 09.11.2016 р. розгляд справи було відкладено на 14.12.2016 р., про що сторони та треті особи були належним чином повідомлені згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

В судове засідання, яке призначене на 14.12.2016 р. представник апелянта/відповідача-1, повторно, не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Як вбачається з апеляційної скарги (а. с. 226-228), апелянт просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.09.2016 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» до Державного підприємства «Славутське лісове господарство» та Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Чопського прикордонного загону, третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді, третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області в частині стягнення суми зборів та судового збору з ДП «Славутське лісове господарство», судові витрати покласти на Закарпатську митницю Державної фіскальної служби України (пункт 1 та 2 прохальної частини апеляційної скарги).

Представник позивача в судове засідання прибув, проти апеляційної скарги заперечив, з підстав зазначених у відзиві на апеляційну скаргу, доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу підтримав, також усно зазначив, що матеріалами справи, а саме: актами загальної форми підтверджено, що кошти, які нараховані залізницею є додатковими витратами у звязку митними формальностями, які спричинили затримку вагонів. Представник також пояснив, що розгляд справи можна проводити без участі представника апелянта, відповідача-2 та третіх осіб, які були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду даної справи, відтак, просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.09.2016 року у справі № 907/479/16 - залишити без змін, а апеляційну скаргу апелянта - без задоволення.

Від відповідача-2 представник в судове засідання повторно не прибув, на виконання вимог ухвали представником через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду подано відзив на апеляційну скаргу вх. № ЛАГС 01-04/8413/16 від 23.11.2016 р. в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в частині стягнення коштів із Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, також до відзиву представником долучено копію довіреності та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідача-2.

Представник третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів в судове засідання повторно не прибув, на виконання вимог ухвали третьою особою-1 надіслано через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу № 14/10428 від 13.12.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-14/271/16 від 13.12.2016 р.) в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства «Славутське лісове господарство» на рішення Господарського суду Закарпатської області по справі № 907/479/16.

Представник третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів в судове засідання повторно не прибув, вимог ухвали суду від 31.10.2016 р. повторно не виконав, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, яке отримано третьою особою-2 04.11.2016 р. за № 880 та наступною рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Представник третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів в судове засідання повторно не прибув, вимог ухвали суду від 31.10.2016 р. повторно не виконав, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, яке отримано третьою особою-3 04.11.2016 р. за № 881 та наступною рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи, що сторін та третіх осіб-1, -2 та -3 було належним чином повідомлено рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 219-225) та наступними рекомендованими кореспонденціями згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України, що свідчить про те, що судом апеляційної інстанції не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду скарги за відсутності представника апелянта/відповідача-1, відповідача-2 та третіх осіб-1, -2, -3, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 року прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства «Славутське лісове господарство», № 302 від 13.10.2016 р. (вх. № ЛАГС 01-05/5068/16 від 27.10.2016 р.) до провадження та з підстав зазначених в ухвалі суду від 09.11.2016 р. розгляд апеляційної скарги було відкладено на 14.12.2016 р., про що сторін та третіх осіб-1, -2, -3 було, належним чином повідомлено про день, час та місце розгляду справи, згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Однак, апелянт/відповідач-1, відповідач-2 та треті особи-1, -2, -3, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів повноважних представників у судове засідання не направили.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представника відповідача-2 та третьої особи бути присутніми у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Крім того, в ухвалі суду апеляційної інстанції від 09.11.2016 р. участь повноважних представників судом обовязковою не визнавалася (а. с. 253-254).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 р. (пунктом 6 резолютивної частини ухвали) зобовязано третіх осіб-1, -2, -3 подати: письмовий, документально та нормативно обґрунтований відзив (заперечення) на апеляційну скаргу; докази в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України, однак вимоги ухвали суду третьою особою-3 виконано не було.

Згідно статті 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення (ухвали) в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до статті 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи № 907/479/16 та прийшла до висновку, розглядати справу без участі представників апелянта/відповідача-1, відповідача-2 та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 30.09.2016 р. у справі № 907/479/16 (суддя Мокану В.В.) позов до Державного підприємства «Славутське лісове господарство» задоволено, вирішено стягнути з Державного підприємства «Славутське лісове господарство» (м. Славута Хмельницької області, вул. Кузовкова, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Тверська, 5 ) суму 3741,82 грн., в т.ч. 591,71 грн. зборів за вивантаження та повторне завантаження вантажу у вагон № 65941221, 1286,70 грн. зборів за затримку вагона № 65941221, 516,11 грн. зборів за вивантаження та повторне завантаження вантажу у вагон № 96395330, 1302,30 грн. зборів за затримку вагона № 96395330 та 1378 грн. у відшкодування судового збору (пункти 1 та 2 резолютивної частини рішення). У позові до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України відмовлено (пункт3 резолютивної частини рішення), (а. с. 200-201, 202-206).

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Закарпатської області апелянт/відповідач-1 (Державне підприємство «Славутське лісове господарство») звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а. с. 226-228), просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.09.2016 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» до Державного підприємства «Славутське лісове господарство» та Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Чопського прикордонного загону, третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді, третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області в частині стягнення суми зборів та судового збору з ДП «Славутське лісове господарство», судові витрати покласти на Закарпатську митницю Державної фіскальної служби України (пункт 1 та 2 прохальної частини апеляційної скарги).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, а висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до незаконного та необґрунтованого рішення, відтак вважає, що дане рішення підлягає скасуванню.

Апелянт в апеляційній скарзі покликається на ту обставину, що затримка вагонів, які належать залізниці мала місце не звини апелянта, а лише з вини відповідача-2, хоча, як виявилось працівниками митниці не було виявлено ніяких порушень митних правил зі сторони ДП «Славутське лісове господарство».

Також апелянт вважає, що місцевий господарський суд безпідставно зіслався на норми ч. 5 ст. 338 Митного кодексу України, оскільки дана стаття не має жодних застережень чи виключення, що дана стаття може застосовуватись до транспортних засобів залізниці.

Як вбачається з матеріалів даної справи, Позивач: Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, місцезнаходження юридичної особи: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, дата державної реєстрації юридичної особи в Єдиному державному реєстрі: 21.10.2015, номер запису: 0060039, що підтверджується безкоштовним запитом з сайту Міністерства юстиції України (а. с. 49-62).

Регіональна філія «Львівська залізниця» з 26.02.2016 р. є відокремленим підрозділом (філією) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» без права юридичної особи (п. 2.1. Положення про Регіональну філію), місцезнаходження філії: п. і. 79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1 (п. 1.4. Положення про Регіональну філію), діє на підставі Положення про Регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»(нова редакція)(а. с. 63/зворот-77).

Відповідач-1: Державне підприємство «Славутське лісове господарство» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 00993314, місцезнаходження юридичної особи: 30000, Хмельницька обл., м. Славута, вул. Кузовкова, буд. 1, що підтверджується безкоштовним запитом з сайту Міністерства юстиції України (а. с. 38-40) та статутом підприємства (нова редакція) (а. с. 98-110).

Відповідач-2: Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 39515893, місцезнаходження юридичної особи: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 20, що підтверджується безкоштовним запитом з сайту Міністерства юстиції України (а. с. 41-43).

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Чопський прикордонний загін є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 14321707, місцезнаходження юридичної особи: 89502, Закарпатська обл., м. Чоп, вул. Головна, буд. 55А, що підтверджується безкоштовним запитом з сайту Міністерства юстиції України (а. с. 46-48).

Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 38015610, місцезнаходження юридичної особи: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Поштова, буд. 3, що підтверджується безкоштовним запитом з сайту Міністерства юстиції України (а. с. 44-45).

Третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області є юридичною особою та правонаступником Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді Закарпатської області, ідентифікаційний код юридичної особи 38015610, місцезнаходження юридичної особи: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Поштова, буд. 3.

Як вбачається з матеріалів даної справи, Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» 29.07.2016 р. подано за вх. № 02.5.1-17/524/16 на розгляд Господарського суду Закарпатської області позов до відповідача-1: Державного підприємства «Славутське лісове господарство», до відповідача-2: Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Чопського прикордонного загону, за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Управління Державної казначейської служби України у м. Ужгороді, про стягнення коштів в сумі 3741,82 грн. та стягнення судових витрат, який ухвалою місцевого господарського суду від 02.08.2016 р. прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 16.08.2016 р.

З підстав зазначених в ухвалах місцевого господарського суду від 16.08.2016 р., від 31.08.2016 р. та від 21.09.2016 р. розгляд справи відкладався та в судовому засіданні 30.09.2016 р. судом першої інстанції справу було розглянуто по суті.

Також в процесі розгляду справи в суді першої інстанції, за клопотанням третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів вх. № 02.5.1-14/10609/16 від 16.08.2016 р. (а. с. 117), місцевим господарським судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби у Закарпатській області (88000, м. Ужгород, вул. П. Мирного, 2 а), що не заперечується сторонами у справі, з чим також погоджується колегія суддів.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, на виконання контракту № 11-01/2015 від 02.01.2015 року, укладеного з австрійською фірмою «Пізец ГмбХ», державним підприємством «Славутське лісове господарство» (а. с. 178-179), 28.07.2015 р. та 29.07.2015 р. Державним підприємством «Славутське лісове господарство» (Відповідач-1 у справі) було відправлено зі станції ОСОБА_4 залізниці, 2 вагони, а саме: вагон № 65941221 та № 96395330 з вантажем «деревина паливна», по відправці ОСОБА_4 Чієрна над Тисою № 32648594, 32664575, який, 01.08.2015 р., поїздом № 3501 прибув вагон № 65941221 з вантажем «деревина паливна» на станцію Чоп Львівської залізниці та був відчеплений для здійснення переогляду.

За фактом переогляду вище зазначеного вагону з вантажем, позивачем було складено Акт загальної форми ГУ-23 від 01.08.2015 р. № 7573 (а. с. 21) на підставі заявки Закарпатської митниці ДФС від 01.08.2015 № 07-70-61/31/055 (а. с. 23), вагон № 65941221 було подано для здійснення митного огляду на ділянку митного контролю «підкрановий майданчик» підрозділу залізниці Львівська механізована дистанція навантажувально-розвантажувальних робіт» (МЧ-Львів) та надано телеграфне повідомлення від 01.08.2015 № 311 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника (а. с. 24).

За результатами огляду інспекторами митниці було складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 01.08.2015 р., згідно з яким сторонніх вкладень у вантажі «деревина паливна» не виявлено (а. с. 25).

Відповідно до наведеного, працівниками підрозділу залізниці МЧ-Львів, згідно з заявкою митниці було вивантажено та повторно завантажено вагон № 65941221, що підтверджується актом загальної форми від 01.08.2015 № 44 (а. с. 26) та розрахунком МЧ- Львів з нарахуванням належних платежів за перевантаження цього вагона (а. с. 27).

01.08.2015 Закарпатською митницею ДФС (Відповідач-2) надано дозвіл на випуск цього вагону, у зв'язку з чим, залізницею складено акт загальної форми на випуск вагону від 01.08.2015 № 7005 (а. с. 21), з нарахуванням належних зборів за затримку згідно з ставками Збірника тарифів № 1 із застосуванням коригувального коефіцієнта.

Крім того, 01.08.2015 поїздом № 3501 на станцію Чоп прибув другий вагон № 96395330 з вантажем «деревина паливна» та був відчеплений для здійснення переогляду. Згідно з актом загальної форми від 02.08.2015 № 7574 (а. с. 22), на підставі заявки Закарпатської митниці ДФС від 02.08.2015 № 07-70-61/31/056 (а. с. 28) вищезазначений вагон також було подано для здійснення митного огляду на ділянку митного контролю підкранової колії підрозділу залізниці «Львівська механізована дистанція навантажувально-розвантажувальних робіт» (МЧ-Львів) та надано телеграфне повідомлення від 02.08.2015 № 11 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника (а. с. 29).

За результатами огляду інспекторами митниці складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 02.08.2015 р., згідно з яким сторонніх вкладень у вантажі «деревина паливна» також не було виявлено (а. с. 30).

Відтак, під час переогляду працівниками підрозділу залізниці МЧ-Львів, згідно з заявкою митниці було вивантажено та повторно завантажено вагон № 96395330, що підтверджується актом загальної форми від 02.08.2015 № 45 (а. с. 33) та розрахунком МЧ- Львів з нарахуванням належних платежів за перевантаження цього вагона (а. с. 31).

02.08.2015 Закарпатською митницею ДФС (Відповідач-2) надано дозвіл на випуск цього вагону, у зв'язку з чим, залізницею складено акт загальної форми на випуск вагону від 02.08.2015 № 7006 (а. с. 22), з нарахуванням належних зборів за затримку згідно з ставками Збірника тарифів № 1 із застосуванням коригувального коефіцієнта.

З вищенаведеного вбачається, що після надання митницею дозволів на випуск вагонів залізницею було складено відповідні акти загальної форми на випуск вагонів № 7005 від 01.08.2015 року та № 7006 від 02.08.2015 року (а. с. 21, 22), з нарахуванням зборів за затримку, що підтверджується розрахунками (а. с .27, 31), а саме: по вагону № 65941221 нараховані збори за вивантаження та повторне завантаження вантажу у вагон на суму 591,71 грн., за затримку вагона на суму 1286,70 грн., всього 1878,41 грн. та по вагону № 96395330 нараховано 561,11 грн. за вивантаження та повторне завантаження вантажу у вагон, 1302,30 грн. за затримку вагона, всього 1863,41 грн.

Відповідно до вищенаведеного, позивачем 24.06.2016 р. на адресу відповідача-2 було направлено лист № Н 3.1-10/1973 в якому останній повідомляв відповідача-2 про те, що дані обставини із затримки вагону мали місце з вини працівників останнього, відтак просив письмово підтвердити можливість оплатити залізниці додаткових витрат, повязаних із здійсненням переогляду, вивантаження та навантаження вантажу у спірних вагонах (а. с. 34) на залізничній станції Батьово.

Листом № 23/5629 від 05.07.2016 р. відповідач-2 повідомив позивача про те, що вимога позивача щодо можливості оплати залізниці додаткових витрат є безпідставною, оскільки відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, ще передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до наведеного, позивачем, у звязку з обставинами, які не залежали від його волі було завдано додаткові витрати загальну суму 3741,82 грн. (1878,41 грн. + 1863,41 грн. = 3741,82 грн.), про що останній змушений був звернутись до відповідача-1/апелянта з претензією № Н-10/2190 від 15.11.2016 р. з вимогою перерахувати суму нарахованих зборів в розмірі 3741,82 грн. (а. с. 36-37), однак, заявлена Державному підприємству «Славутське лісове господарство» претензія № Н-10/2190 від 15.07.2016 року про сплату суми нарахованих зборів в розмірі 3741,82 грн. залишена апелянтом/відповідачем-1 без задоволення, що слугувало підставою для звернення позивача до Господарського суду Закарпатської області.

Таким чином, спірна ситуація пов'язана із правовими відносинами перевезення з переміщенням продукції залізницями, які регламентується Цивільним кодексом Україні, Господарським кодексом України, Митним кодексом України, Статутом залізниць України, Правилами користування вагонам і контейнерами затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. № 113, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) та іншими підзаконними актами.

Статтею 306 ГК України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України (затвердженим постановою КМ України від 06.04.1998 р. № 457) (далі - Статут).

У відповідності до ч. 1, 2, 4 статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Разом з тим, частиною 1 ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04.07.1996 р. № 273/96-ВР, ст. 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457 передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Відповідно до ст. 119 Статуту, п. 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 р. за № 165/3458 (далі за текстом Правила та/або Правила користування вагонами і контейнерами), за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р., збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до ст. 46 Статуту, вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 р. за № 317 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 р. за № 340/16356, встановлені розміри зборів за зберігання вантажів, тобто збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Згідно з пунктами 3, 8 Правил користування вагонам і контейнерами затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. № 113, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

У відповідності до пунктів 10, 12, 13 вказаних Правил станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Внесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 864/5085.

Пункт 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не являються підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами. Митні процедури не входять до цього переліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Статуту залізниць України умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

В силу п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Пунктом 2.10 названих Правил передбачено, що усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Враховуючи те, що матеріалами справи документально підтверджено факт затримки вагонів, розрахунок суми за простій вагонів оформлено актом загальної форми та записками до дорожніх відомостей, які є складовою частиною накладної на вантаж, відтак, місцевий господарський суд прийшов до вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача по відношенню до відповідача-1.

Крім того, слід зазначити, що згідно з п. 5.15 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

За приписами § 2 ст. 12 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС) перевірка вантажу на шляху перевезення може здійснюватися за умовами, передбаченими митними правилами.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України митний контроль сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку. При цьому, митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Частинами 1, 2 статті 325 Митного кодексу України визначено, що за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення. Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті. У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися. Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Частиною п'ятою статті 338 названого вище Кодексу встановлено, що, зокрема, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

З аналізу вказаних положень Митного кодексу України вбачається, що ст. ст. 325, 338 Митного кодексу України, включені у глави 47 Організація митного контролю та 48 Зони митного контролю відповідно, які містять загальні принципи та норми проходження процедури митного контролюю та здійснення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, тоді як ст. 218 Митного кодексу України включена у главу 32 Митні формальності на залізничному транспорті, яка містить спеціальні норми проведення митних процедур саме на залізничному транспорті та підлягає застосуванню в даному випадку до спірних правовідносин сторін, як спеціальна норма права.

Відповідно до наявного в матеріалах справи договору № 1477 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, укладеного 24.02.2015 року між Державним територіально-галузевим обєднанням «ОСОБА_4 залізниця» та Державним підприємством «Славутське лісове господарство», вбачається, що останній є вантажовласником, якому залізниця надає послуги, передбачені Статутом залізниць України (а. с. 180-182, 191-192).

Таким чином, дії щодо здійснення Закарпатською митницею ДФС митного огляду після митного оформлення є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст. 218 Митного кодексу України.

Отже, обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений положеннями чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України у справі № 908/356/14 від 11.12.2014 р.

Щодо підстав звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 121 Статуту та п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами встановлено вичерпний перелік таких підстав, однак, плата за користування вагонами не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Відтак судом, у спірних правовідносинах, не встановлено наявності передбачених законодавством підстав для звільнення вантажовласника (відповідача) від плати за користування вагонами.

Відповідно до ст. 119 Статуту плата вноситься за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Відтак, місцевим господарським судом вірно встановлено, що матеріали справи містять акти, що підтверджують розмір додаткових витрат Залізниці через затримку вагонів № 65941221 та № 96395330 з вантажем «деревина паливна» через здійснення митних формальностей.

Дії працівника митниці та працівників залізниці регламентуються вимогами спільного наказу Державної митної служби України та Міністерства транспорту та зв'язку України від 18.09.2008 № 1019/1143 «Про затвердження інструкцій про взаємодію посадових осіб митних органів, що здійснюють митні процедури в міжнародному залізничному сполученні, і працівників залізниць України».

Крім того, пункт 9 Правил зберігання вантажів встановлює, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т. ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Відповідно до ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до § 1 статті 11 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) відправник повинен додати до накладної супровідні документи, необхідні для здійснення митних та інших правил на всьому шляху прямування вантажу.

Нормативні положення § 2 статті 11 УМВС передбачають відповідальність відправника перед залізницею за наслідки, що виникли у результаті відсутності, недостатності чи неправильності супровідних документів.

Позивачем, на підставі наведених вище актів загальної форми, які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, було розраховано плату за користування вагонами, збір за зберігання вантажу, збір за телеграфне повідомлення про затримку, плата за маневрову роботу, плата за розвантажувальні роботи, які були виконані залізницею через затримку спірних вагонів.

Вищевказані нарахування внесено до накладних, як це передбачено § 2 статті 11 УМВС.

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України). Підсумовуючи вищенаведене, слід зазначити, що апелянтом/позивачем всупереч положенням ст. 33 ГПК України, не доведено належними та допустимими доказами наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, дослідивши всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу апелянта/позивача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.09.2016 р. у справі № 907/479/16 - без змін.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача-1.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32-34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 30.09.2016 року у справі № 907/479/16 - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача-1.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Головуючий суддя Л.С. Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

14.12.2016 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 19.12.2016 р.