ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2016 р.Справа № 922/515/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк"
до ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, м.Харків
про визнання кредитором та зустрічний позов ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області м.Харків до ПАТ" Брокбізнесбанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 м. Київ Фонд гарантування вкладів фізичних осіб м.Київ
за участю сторін:

позивача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

третя особа - не з*явилась

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2016 року до суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" із позовною заявою до ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (відповідача ) про визнання кредитором та зобов'язання включення кредиторських вимог до проміжного ліквідаційного балансу у загальному розмірі 3021287,67 грн.

14.03.2016р. надійшов зустрічний позов (вх.№8302) в якому ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області просить суд:

- залучити до участі у справі №922/515/16 як другого відповідача за зустрічним позовом Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

- визнати припиненими правовідносини між ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський шлях,20 ) та Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк"(03057, м. Київ, пр.Перемоги,41 ) по кредитному договору про закупівлю послуг за державні кошти від 04.11.2011 №55/НКЛ-980/2-041111/400.

- визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський шлях,20 ) та Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк"(03057, м. Київ, пр.Перемоги,41 ) договір застави від 05.12.2011 №55/НКЛ-980/2-041111/400-1, у т.ч. в редакції додаткових угод від 27.12.2011 №1 від 29.03.2012 №2 до цього договору.

- визнати недійсним укладений між ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) та Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ- 57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) Договір застави від 12.02.2013 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-2.

- зобов'язати публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 33-Б, ) у встановленому Законом України від 18.11.2003 № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" порядку подати до держателя або реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження рухомого майна (автомобілів марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5МТ2 GL, рік випуску 2011, держномер 211330, св.-во про держреєстрацію САК279044 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.05МТ2 GL, рік випуску 2011, держномер 211331, св.-во про держреєстрацію САК279045 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5МТ2 GL, рік випуску 2011, держномер 211328, св.-во про держреєстрацію САК279043 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.05МТ2 GL, рік випуску 2011, держномер 211325, св.-во про держреєстрацію САК279042 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5МТ2 GL, рік випуску 2011, держномер 211700, св.-во про держреєстрацію САК279039 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.05МТ2 GL, рік випуску 2011, держномер 210770, св.-во про держреєстрацію САК279041 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI Н 1, рік випуску 2011, держномер 211329, св.-во про держреєстрацію САК279040 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211327, св.-во про держреєстрацію САК279046 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211326, св.-во про держреєстрацію САК279047 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211321, св.-во про держреєстрацію САК279050 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211322, св.-во про держреєстрацію САК279049 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211323, св.-во про держреєстрацію САК279052 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211324, св.-во про держреєстрацію САК279048 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211332, св.-во про держреєстрацію САК279053 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5МТ2 GL, рік випуску 2011, держномер 211081, св.-во про держреєстрацію САК341615 видане 23.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5МТ2 GL, рік випуску 2011, держномер 210673, св.-во про держреестрацію САК341618 видане 23.12.2011;ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211037, св.-во про держреєстрацію САК 564623 видане 16.03.2012; MITSUBISHI LANCER випуску 2012. держномер 210069, св.-во про держреєстрацію СА0622417 видане 07.02.1 MITSUBISHI LANCER, рік випуску 2012, держномер 210070, св.-во про держреєстрцію СА0622414 видане 07.02.2013; MITSUBISHI OUTLANDER, рік випуску 2012, держномер 210089, св.-во про держреєстрацію СА0622416 видане 07.02.2013; MITSUBISHI LANCER, рік випуску 2012, держномер 210086, св.-во про держреєстрацію САО622409 видане 07.02.2013; MITSUBISHI LANCER, рік випуску 2012, держномер 210073, св.-во про держреєстрацію СА0622415 видане 07.02.2013; MITSUBISHI LANCER, рік випуску 2012, держномер 211389, св.-во про держреєстрацію СА0622418 видане 07.02.2013) ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) по Договору застави від 05.12.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 в редакції додаткових угод від 27.12.2011 № 1, від 29.03.2012 № 2 до цього договору та Договору застави від 12.02.2013 №55/НКЛ-980/2-041111/400-2 перед Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру ( т. 1 а.с.51-60).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.03.2016 по справі № 922/515/16 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області до ПАТ "Брокбізнесбанк", залучено до участі у справі № 922/515/16 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка,33-Ю ) в якості другого відповідача за зустрічним позовом . ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.03.2016року звернувся до суду з клопотанням (вх.№8305) про зупинення провадження у справі до моменту набрання законної сили рішення Господарського суду Харківської області по справі №922/3198/15).

Ухвалою суду від 28.03.2016 року провадження у справі судом було зупинено до набрання законної сили рішення господарського суду Харківської області у справі за № 922/3198/15.

04.11.2016 року до суду від ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області надійшла заява про поновлення провадження у справі у зв'язку з прийняття Вищим господарським судом України постанови від 24.10.2016 року у справі за № 922/3198/15 якою рішення господарського суду Харківської області від 25.05.2016 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.07.2016 року у справі за № 922/3198/15 залишено без змін.

Одночасно відповідач надав до суду клопотання від 03.11.2016 №48/9-371 про припинення провадження у справі в частині зустрічних позовних вимог про визнання припиненими правовідносин між УДСО при ГУМВС України в Харківській області та ПАТ "Брокбізнесбанк" по кредитному договору, визнання недійсними договорів застави та повернення відповідних сум судового збору.

Ухвалою суду від 07.11.2016 провадження у справі № 922/515/16 було поновлено, справу № 922/515/16 призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.11.2016р., прийнято до розгляду клопотання ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області щодо припинення провадження у справі в частині зустрічних позовних вимог.

01.12.2016 відповідач надав до суду заяву від 01.12.2016 № 48/9-383 (вх.41008) про уточнення своїх позовних вимог за зустрічним позовом в частині зобовязання ПАТ "Брокбізнесбанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчинити певні дії з припинення обтяження рухомого майна, заяву від 01.12.2016 № 48/9-384 (вх.41005) про надання до суду копій документів (наказу МВС України від 07.11.2015 № 1399, доказів про надсилання до ПАТ "Брокбізнесбанк" повідомлення про відхилення його кредиторських вимог, доказів надсилання до ПАТ "Брокбізнесбанк" своєї фінансової звітності) та заяву від 01.12.2016 № 48/9-385 (вх.41006) про необхідність стягнення з ПАТ "Брокбізнесбанк" судового збору за звернення до суду з первісним позовом у більшому розмірі.

В судовому засіданні 28.12.2016 року представник позивача повністю підтримала позовні вимоги з урахуванням заяви про часткову відмову від позовних вимог ( вх. № 44563).

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечував з мотивів, викладених у зустрічному позові та в рішеннях господарських судів по справі № 922/3198/15, просить суд припинити провадження у справі в частині зустрічних позовних вимог про визнання недійсними договорів застави, в іншій частині зустрічний позов задовольнити, стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на свою користь витрати по сплаті судового збору.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог та просить суд первісний позові задовольнити а у задоволені зустрічних вимог відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються первісні і зустрічні позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і правильного вирішення спору по суті, судом встановлено наступне, що подана від імені ПАТ "Брокбізнесбанк" позовна заява від 19.02.2015 вих. № 1242 з позовними вимогами до відповідача на суму 3021287,67 грн. підписана представником позивача ОСОБА_5, повноваження якого підтверджені довіреністю ПАТ "Брокбізнесбанк" від 04.02.2016 № 363/03 за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Брокбізнесбанк" ОСОБА_2.

Разом з цим, згідно з постановами Правління НБУ від 28.02.2014 № 107 та від 10.06.2014 № 339, позивач у період з 03.03.2014 по 10.06.2014 знаходився у стані тимчасової адміністрації, а з 11.06.2014 по теперішній час ПАТ "Брокбізнесбанк" перебуває у стані ліквідації.

Правовідносини з питань запровадження процедури тимчасової адміністрації в неплатоспроможному банку та процедури ліквідації неплатоспроможного банку врегульовані нормами Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі скорочено Закон № 4452-VI), яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі скорочено - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Пунктом 17 частини 1 статті 2 Закону № 4452-VI визначено поняття "уповноважена особа Фонду" - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Пунктом 16 частини 1 статті 2 Закону № 4452-VI визначено поняття "тимчасова адміністрація" це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 2 Закону № 4452-VI визначено поняття "ліквідація банку" це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною. 1 статті 35 Закону № 4452-VI тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд.

Нормами частини 1 статті 36 Закону № 4452-VI визначено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Нормами частини 1 статті 46 Закону № 4452-VI визначено, що уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Нормами пункту 1 частини 2 статті 46 Закону № 4452-VI визначено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію в неплатоспроможному банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 47 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку, а згідно з пунктами 1, 5 частини 1 статті 48 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду з дня свого призначення виконує повноваження органів управління банку та у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

Таким чином, фактично первісний позов у цій справі фактично заявлений ПАТ "Брокбізнесбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" ОСОБА_2

Так, 12.05.2010 між позивачем та відповідачем було укладено Договір про відкриття банківського рахунку та здійснення розрахунково-касового обслуговування № 550-439/10 (далі скорочено Договір банківського рахунку), за яким позивачем для обслуговування господарської діяльності відповідачу було відкрито поточні банківські рахунки №№ 0001, 0001, транзитні банківські рахунки №№ 0001, 0002, 003, 004, 0005, 0006 (для отримання коштів з метою їх подальшого перерахування на поточні рахунки), за яким позивач взяв на себе зобовязання перед відповідачем відповідно до чинного законодавства та нормативних актів НБУ своєчасно (в день отримання від відповідача платіжних документів) здійснювати усі розрахункові банківські операції (пункт 2.3 тексту Договору банківського рахунку).

Умовами пункту 4.1.5 тексту Договору банківського рахунку було передбачено право позивача здійснювати договірне списання коштів з рахунків відповідача за виконані банком операції та надані послуги, а пунктом 5.7 тексту цього-ж договору сторони встановили, що відповідач доручає позивачу здійснювати договірне списання з своїх рахунків суму плати за надані позивачем послуги, що виникли між за іншими договорами, укладеними між позивачем та відповідачем, якщо цими договорами передбачене договірне списання позивачем коштів з банківських рахунків відповідача.

04.11.2011 між позивачем та відповідачем був укладений кредитний Договір про закупівлю послуг за державні кошти від 04.11.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111(400) (далі скорочено Кредитний договір), згідно з умовами якого протягом .2011-2013 років позивач надав відповідачу кредит на загальну суму 3641285,00 грн. для здійснення закупівель відповідачем легкових автомобілів, а саме:

- 04.11.2011 в сумі 1329110,00 грн. (в день укладання цього договору);

- 16.11.2011 в сумі 560110,00 грн. згідно з умовами додаткової угоди від 15.11.2011 № 1 до цього договору;

- 19.12.2011 в сумі 357320,00 грн. згідно з умовами додаткової угоди від 15.12.2011 № 2 до цього договору;

- 22.02.2012 в сумі 240000,00 грн. згідно з умовами додаткової угоди від 21.02.2012 № 3 до цього договору;

- 01.02.2013 в сумі 1154855,00 грн. згідно з умовами додаткової угоди від 31.01.2013 № 6 до цього договору.

Згідно з умовами Кредитного договору в редакції додаткової угоди від 21.01.2013 № 5, сторонами було встановлені розміри процентної ставки за користування відповідачем кредитом у розмірі 16,8% річних (пункт 1.5), комісії позивача за управління кредитною лінією у розмірі 0,04% від фактично отриманого кредиту або його частини (пункт 1.12) та разова комісія позивача за відкриття відповідачу кредитної лінії у розмірі до 49000,00 грн. (пункт 1.13), яка повинна була сплачуватися відповідачем позивачу пропорційно від отриманих кредитних коштів та виходячи з загального ліміту кредитної лінії у розмірі 7000000,00 грн.

Згідно до умовами пункту 8 додаткової угоди від 31.01.2013 № 6 до Кредитного договору сторонами були внесені зміни до пункту 6.1.4 Кредитного договору, згідно з якими позивачем на відповідача були покладені обовязки щомісячно направляти на поточні банківські рахунки, відкриті в ПАТ "Брокбізнесбанк" грошові потоки (виручку від реалізації) в розмірі 90% від загального грошового обороту, а пунктом 10 цієї додаткової угоди розділ VII Кредитного договору доповнено новим пунктом 7.2.7 щодо права позивача нараховувати відповідачу неустойку (штраф) в разі невиконання/неналежного виконання зобовязань, передбачених пунктом 6.1.4 Кредитного договору у розмірі 0,2% від ліміту кредитної лінії, визначеної в пункту 1.4 Кредитного договору.

Згідно з умовами пунктів 4.1, 4.2 тексту Кредитного договору у редакції додаткової угоди від 31.01.2013 № 6, відповідач був зобовязаний здійснювати щомісячне повернення кредиту в сумі 112000,00 грн., сплачувати позивачу проценти та комісію за користування кредитом у відповідних відсотках до 07 числа кожного місяця за попередній місяць.

Умовами пункту 6.4.7 Кредитного договору його сторонами було передбачене право позивача на договірне списання з усіх банківських рахунків відповідача в національній і іноземній валюті, відкритих в ПАТ "Брокбізнесбанк" заборгованості по процента, комісіях, основній сумі кредиту при настанні термінів виконання відповідачем своїх зобовязань по Кредитному договору, а також неустойок, передбачених цим Кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань по Кредитному договору між позивачем та відповідачем були укладені Договір застави від 05.12.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 з додатковими угодами до нього від 27.12.2011 № 1, від 29.03.2012 № 2 та Договір застави від 12.02.2013 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-2 (далі разом скорочено Договори застави), згідно з якими відповідач передав позивачу в заставу придбані за рахунок отриманих по Кредитному договору коштів легкові автомобілі різних марок в кількості 25 шт.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Нормами статті 111 ЦК України встановлено, що ліквідаційна комісія після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження, за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливом місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. В разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи. Після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія складає ліквідаційний баланс, який затверджується учасниками юридичної особи або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи. Майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, передається її учасникам, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом. Юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1399 "Про ліквідацію підрозділів Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ" було розпочато процедуру ліквідації відповідача як юридичної особи, головою ліквідаційної комісії відповідача затверджено заступника начальника ОСОБА_1 поліції охорони в Харківській області ОСОБА_6, установлено двомісячний строк з дати оприлюднення повідомлення про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про ліквідацію підрозділу (установи) для заяви кредиторам претензій до нього, які подаються в письмовій формі з наданням документів.

Відомості про запровадження процедури припинення шляхом ліквідації відповідача оприлюднені в "Бюлетені державної реєстрації" ( № 336 (31) 2015 рік), згідно з якими встановлено строк для заявлення кредиторами своїх вимог до відповідача до 19.01.2016

31.12.2015 позивачем на адресу відповідача направлено вимогу від 31.12.2015 № 8760 про визнання кредиторських вимог позивача у ліквідаційній процедурі відповідача станом на 16.11.2015 на загальну суму 3021287,67 грн., з яких:

- заборгованість по кредиту в розмірі 326434,31 грн.,

- заборгованість по процентах за користування кредитом в розмірі 98572,29 грн.,

- заборгованість по комісії за управління кредитною лінією в розмірі 32043,22 грн.,

- пеня за прострочення сплати основного зобов'язання (кредиту) в розмірі 202296,13 грн.,

- пеня за прострочення сплати процентів в розмірі 37309,81 грн.,

- пеня за прострочення сплати комісії в розмірі 11878,18 грн.,

- 3% річних за прострочення сплати основного зобов'язання (кредиту) в розмірі 15782,14 грн.,

- 3% річних за прострочення сплати процентів в розмірі 2466,83 грн.,

- 3% річних за прострочення сплати комісії в розмірі 785,07 грн.,

- сума індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості по основному зобов'язанню в розмірі 224824,57 грн.,

- сума індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості по процентам в розмірі 31632,02 грн.,

- сума індексу інфляції за весь час прострочення сплати заборгованості по комісії в розмірі 10068,70 грн.,

- неустойка згідно п. 7.2.3. за неналежне виконання п. 6.1.6. кредитного договору (ненадання щоквартальної/річної звітності) в розмірі 1537505,63 грн.,

- штраф за порушення п.2.1.4. договору застави №55/НКЛ-980/2-041111/400-1 від 05.12.2011 р. (не здійснення страхування предмету застави) в розмірі 473367,05 грн.,

- штраф за порушення п.3.1.4. договору застави №55/НКЛ-980/2-041111/400-2 від 12.02.2013 р. (не здійснення страхування предмету застави) в розмірі 16321,72 грн.

Повідомленням відповідача від 16.01.2016 № 48/9-46/Жр позивача повідомлено про невизнання ліквідаційною комісією відповідача кредиторських вимог позивача у повному обсязі та про відмову в її задоволенні. Це повідомлення позивач одержав 20.01.2016

Частиною 3 статті 112 ЦК України встановлено, що у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право до затвердження ліквідаційного балансу юридичної особи звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи. Згідно з частиною 5 статті 112 ЦК України, вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Оскільки позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача 19.02.2016, встановлений нормами частини 5 статті 112 ЦК України місячний строк на звернення до суду позивачем не пропущений.

Виходячи з наданих сторонами пояснень та розрахунків щодо порядку виконання відповідачем своїх зобовязань з повернення позивачу кредиту, сплати позивачу процентів та комісії за користування кредитом, господарським судом встановлені обставини належного виконання відповідачем своїх грошових зобовязань перед позивачем до лютого 2014 року включно. Спір між сторонами з цього приводу між сторонами відсутній.

У свою чергу, спір за первісним позовом позивача до відповідача у цій справі виник з питань порядку виконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем з повернення кредиту, сплати процентів і комісії по Кредитному договору починаючи з березня 2014 року, а заперечення відповідача на заявлений позов обґрунтовуються, зокрема, неналежним виконанням позивачем своїх зобовязань по Договору банківського рахунку, зловживанням позивачем своїм правом на продовження зарахування належних відповідачу коштів на банківські рахунки відповідача у ході процедур тимчасової адміністрації та ліквідації в ПАТ "Брокбізнесбанк" на загальну суму 820091,89 грн., з одночасною відмовою відповідачу у розпорядженні цими коштами, відмовою позивача від прийняття виконання зобовязань відповідачем по Кредитному договору та припинення зобовязань відповідача по Кредитному договору шляхом здійснених відповідачем 18.06.2014 та 10.09.2015 заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 340464,37 грн. тощо.

У свою чергу, відповідач заявляючи зустрічний позов до позивача та до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вважає свої зобовязання по Кредитному договору перед ПАТ "Брокбізнесбанк" припиненими з 10.09.2016 зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а Договори застави недійсними, що підставою для зобовязання відповідачів за зустрічним позовом вчинити певні дії по припиненню обтяження стосовно переданого в заставу за такими недійсними договорами застави державного рухомого майна.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов'язковість врахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших спорів, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п.п. 2.6 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2012 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" визначає, що не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій). Хоча фактам, встановленим іншими судовими рішеннями, крім зазначених у статті 35 ГПК, й не надано преюдиціального значення для господарських судів, але вони мають враховуватися судами у розгляді справ з урахуванням загальних правил статті 43 названого Кодексу щодо оцінки доказів. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 по справі № 910/13609/14, які залишені без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.03.2015 по справі № 910/13609/14, встановлені фактичні обставини знаходження на банківських рахунках відповідача станом на 03.03.2016 (на момент введення процедури тимчасової адміністрації в ПАТ "Брокбізнесбанк") сумарного балансу (залишку) коштів відповідача на всіх його поточних і транзитних рахунках в ПАТ "Брокбізнесбанк" в сумі 407402,34 грн., а також обставини фактичного зарахування ПАТ "Брокбізнесбанк" на банківські рахунки відповідача під час процедур тимчасової адміністрації та ліквідації в ПАТ "Брокбізнесбанк" коштів на загальну суму 820091,89 грн. та обставини відхилення ПАТ "Брокбізнесбанк" вимог відповідача про повернення цих коштів, а також обставини відмови ПАТ "Брокбізнесбанк" припиняти дію Договору банківського рахунку за відповідною заявою відповідача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.05.2016 по справі № 922/3198/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.07.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 24.10.2016, спір за позовом ПАТ "Брокбізнесбанк" про стягнення з відповідача коштів в сумі 1490528,33 грн. вирішений на користь відповідача, а саме:

- в частині позовних вимог ПАТ "Брокбізнесбанк" про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 326 434,31 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі 9 660,53 грн. та заборгованості по комісії за управління кредитною лінією у розмірі 4 369,53 грн., всього: 340 464,37 грн. за лютий-квітень 2014р. по договору про закупівлю послуг за державні кошти №55/НКЛ-980/2-041111/400 від 04.11.2011 р. провадження у справі припинено,

- в задоволенні іншої частини позовних вимог (про стягнення процентів, комісії, пені, штрафу, процентів річних, збитків від інфляції по Кредитному договору, неустойки по Договорам застави за період з 03.03.2014 по 16.04.2015) відмовлено;

- визнано недійсним договір застави від № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 від 05.12.2011 р. та додаткові угоди №1 від 27.12.2011 р. та №2 від 29.03.2012 р. до нього, укладені між відповідачем та ПАТ "Брокбізнесбанк";

- визнано недійсним договір застави № 55/НКЛ-980/2-041111/400-2 від 12.02.2013 р., укладений між відповідачем та ПАТ "Брокбізнесбанк".

Підставою для прийняття господарськими судами рішень про припинення провадження у справі № 922/3198/15 стали обставини здійснення відповідачем 10.09.2015 зарахування зустрічних однорідних вимог з ПАТ "Брокбізнесбанк" по Кредитному договору та Договору банківського рахунку на загальну суму 340 464,37 грн.,

Підставою для прийняття господарськими судами рішень у справі № 922/3198/15 в частині відмови ПАТ "Брокбізнесбанк" у задоволенні позову про стягнення нарахованих за період з 07.03.2014 по 17.04.2015 заборгованості з процентів за користування кредитом в сумі 56908,66 грн., 16021,61 грн. заборгованості по комісії за управління кредитною лінією, 96942,81 грн. пені за прострочення сплати основного зобов'язання (кредиту), 12116,63 грн. пені за прострочення сплати процентів, 3856,38 грн. пені за прострочення сплати комісії, 3% річних за прострочення сплати основного зобов'язання (кредиту) у розмірі 10067,29 грн., 3% річних за прострочення сплати процентів у розмірі 1083,87 грн., 3% річних за прострочення сплати комісії у розмірі 344,77 грн., інфляційних втрат за весь час прострочення сплати заборгованості по основному зобов'язанню у розмірі 148338,47 грн., інфляційних втрат за весь час прострочення сплати заборгованості з процентів у розмірі 18329,17 грн. та інфляційних втрат за весь час прострочення сплати заборгованості з комісії у розмірі 5838,99 грн., стали обставини відсутності вини відповідача (позичальника) у неповерненні отриманого в ПАТ "Брокбізнесбанк" кредиту в цій сумі, у звязку з чим для притягнення його до відповідальності немає достатніх правових підстав, оскільки позичальником вживалися всі залежні від нього заходи для переказу коштів в рахунок погашення поточної заборгованості, про що свідчать належним чином оформлені та передані до обслуговуючого Банку платіжні доручення, але ПАТ "Брокбізнесбанк" переказ коштів за вказаними платіжними дорученнями не здійснив та не повернув їх платнику без виконання.

Підставою для прийняття господарськими судами рішень у справі № 922/3198/15 в частині визнання недійсними договорів застави від 05.12.2011р. №55/НКЛ-980/2-041111/400-1 та від 12.02.2013р. №55/НКЛ-980/2-041111/400-2, та обумовленої цим відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 473367,05 грн. штрафу за порушення п.2.1.4 договору застави від 05.12.2011р. (нездійснення страхування предмету застави) та 16321,72 грн. штрафу за порушення п.3.1.4 договору застави від 12.02.2013р. (нездійснення страхування предмету застави) стали фактично встановлені обставини того, що все наявне у відповідача майно, в тому числі передані в заставу автомобілі, є державним майном, закріпленим за відповідачем (який правоохоронним органом підрозділом міліції України) на праві оперативного управління, тому це майно не може бути передане в заставу в силу вимог законодавства про приватизацію.

Відповідно до висновків викладених у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 по справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" встановлено, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Дослідивши всі обставини наявного між сторонами спору обставини в їх сукупності, наявні в матеріалах справи докази та норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, суд вважає заявлений ПАТ "Брокбізнесбанк" до відповідача первісний позов таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з такого.

Відповідно до норм статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. При цьому, актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Відповідно до норм статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права (в не верховенство закону); Конституція України (норми якої є нормами прямої дії) має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до норм статей 190, 192 ЦК України, грошові кошти містять речові ознаки, є майном і, одночасно. платіжним засобом.

Відповідач є власником своїх грошових коштів на рахунках в ПАТ "Брокбізнесбанк", якими він володіє і його право власності на ці кошти є непорушним в силу норм статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Так, норми Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними та регулюють процедуру щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, однак норми цього закону підлягають застосування з урахуванням загальних норм Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. Зокрема, саме така правова позиція порядку застосування норм Закону № 4452-VI, ЦК України та ГК України наведена у постанові Вищого господарського суду України від 18.11.2015 по справі № 913/62/15 з аналогічного спору.

Таким чином, усі норми ЦК України та ГК України, які регулюють спірні правовідносини між сторонами, підлягають застосуванню до спірних правовідносин одночасно з нормами Закону № 4452-VI., у тому числі у випадках, коли спеціальні норми Закону № 4452-VI не входять у суперечність з загальними нормами ЦК України та ГК України.

Згідно з нормами статті 509 ЦК України, статті 179 ГК України, зобов'язанням (у т.ч. господарським) є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникає, зокрема, з умов укладеного договору та/або актів законодавства.

Згідно з нормами статті 11 ЦК України та статті 174 ГК України, цивільні права та обов'язки, господарські зобовязання виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч.3 ст. 11 ЦК України) із закону або іншого нормативно-правового акту (абз.2 ч.1 ст. 174 ГК України).

Зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений строк (ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України). Аналогічна за змістом норма міститься у пункті1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтями 525, 615 ЦК України, 193 ГК України, одностороння відмова від договору та від зобов'язання не допускається.

Правовідносини по договорам банківського рахунку регулюються главою 72 ЦК України.

Згідно норм статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з нормами 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Частинами 1, 3 статті 1075 ЦК України унормовано, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час; залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до норм статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до норм статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином

Згідно з нормами частини 1 статті 203 ГК України господарське зобов'язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною.

Відповідно до норм статті 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Аналогічні норми містить й частина 3 статті 203 ГК України.

На підставі договору банківського рахунку між сторонами складаються зобов'язальні правовідносини, які мають майново-грошовий характер, і в яких вкладник виступає кредитором банку за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами. Відповідні правові позиції Верховного Суду України, викладені, зокрема, у постановах від 25.03.2015 у справі № 910/9232/14 та від 01.04.2015 № 910/5560/14.

Частиною 1 статті 220 та частиною 3 статті 203 ГК України передбачено припинення господарського зобов'язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав, або строк якої не визначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Аналогічні правові підстави щодо зарахування зустрічних однорідних вимог містить і частина 1 ст. 601 ЦК України.

Відтак, з аналізу даних норм, які регулюють припинення зобов'язання зарахуванням, вбачається, що заяву про зарахування як односторонній правочин слід вважати зробленою і такою, що потягла відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї зі сторін на адресу іншої сторони, в момент вручення однією стороною іншій відповідного письмового повідомлення, в момент отримання від підприємства зв'язку кореспонденції, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням.

За своєю правовою природою припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав до відповідного суду.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб'єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному з яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). При цьому однорідність цих вимог випливає із їх юридичної природи і матеріального змісту та не залежить від підстав виникнення зобов'язань.

Тобто, в силу наведених норм та заяви відповідача від 10.09.2015 № 48/9-3030/Кс про зарахування зустрічних однорідних вимог, отримання якої не заперечується позивачем і підтверджене відповідними доказами, достатньо для припинення відповідних зустрічних однорідних зобов'язань зарахуванням.

Подана відповідачем на адресу позивача заява від 10.09.2015 № 48/9-3030/Кс про зарахування зустрічних однорідних вимог повністю відповідає приписам статей 598, 601, 602 ЦК України та статей 202, 203 ГК України і за своєю правовою природою та у відповідності зі статтею 202 ЦК України є одностороннім правочином спрямованим на припинення цивільних прав та обовязків, що існували між сторонами спору.

В силу приписів статей 203, 215 ЦК України цей правочин є правомірним і чинним відповідно до приписів статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Вирішуючи питання щодо притягнення відповідача за несвоєчасне виконання ним своїх зобовязань перед позивачем по Кредитному договору та договорам застави у загальній сумі 3021287,67 грн., господарський суд виходить з наступного.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності.

Одним з елементів складу цивільного правопорушення, який вимагається законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, є об'єктивна сторона, яку утворюють наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправні дії, які виражені у невиконанні або неналежному виконанні боржником взятого на себе зобов'язання; причинний зв'язок між протиправними діями боржника та збитками. При цьому, важливим елементом об'єктивної сторони цивільного правопорушення є причинний зв'язок між збитками, які виникли у кредитора, та протиправними діями (або бездіяльністю) боржника, які виражені у порушенні ним взятих на себе зобов'язань.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону і тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками.

Відповідно до статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання (стаття 614 ЦК України).

Згідно із ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до норм статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства і будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

В наявних спірних правовідносинах будь-яка вина відповідача у невиконання своїх зобовязань перед ПАТ "Брокбізнесбанк" по Кредитному договору відсутня, що унеможливлює притягнення судом відповідача до відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобовязань по Кредитному договору та Договорам застави. У наявних правовідносинах спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій саме позивача (зокрема, з огляду на його неплатоспроможність і невиконання взятих на себе зобовязань по Договору банківського рахунку), а не з дій відповідача.

Крім цього, Позивач у заявленому позові вимагає визнання свого права на неустойку по пункту 7.2.3 Кредитного договору за неналежне виконання відповідачем умов пункту 6.1.6 Кредитного договору в частині неподання позивачу своєї щорічної, квартальної фінансової звітності. Інших обставин та підстав для стягнення з відповідача неустойки по пункту 7.2.3 Кредитного договору за неналежне виконання відповідачем умов пункту 6.1.6, 6.1.7 Кредитного договору позовна заява позивача не містить.

Разом з цим, зміст пункту 6.1.6 Кредитного договору визначає обовязок відповідача надавати позивачу до 25 числа кожного місяця за звітним кварталом та до 20 лютого кожного року за звітним роком щоквартальну та річну звітність лише за вимогою (у т.ч. усною) позивача. У свою чергу, доказів звернення позивача до відповідача щодо необхідності подання останнім позивачу фінансової звітності позивачем до матеріалів справи їх не надано.

Крім цього, умовами пункту 7.3 тексту Кредитного договору встановлено, що неустойки, передбачені цією статтею Договору, підлягають сплаті на письмову вимогу кредитодавця за реквізитами, вказаними кредитодавцем. Реквізитів для сплати відповідачем позивачу неустойки умови Кредитного договору не містять.

Будь-яких письмових вимог позивача про сплату неустойки по Кредитному договору відповідач від позивача не отримував. Відповідних доказів надсилання позивачем відповідачу таких вимог матеріали справи не містять.

Таким чином, відповідно до умов пункту 7.3 тексту Кредитного договору, позивач не скористався своїм правом на направлення відповідачу відповідних вимог про неустойку, у зв'язку з чим у нього не виникло права на стягнення неустойки з відповідача по Кредитному договору і його позовні вимоги про стягнення будь-якої неустойки (пені) по Кредитному договору задоволенню не підлягають як такі, що заявлені без наявних для цього необхідних правових підстав згідно з умовами пункту 7.3 Кредитного договору.

Таким чином, правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ "Брокбізнесбанк" про визнання його кредиторських вимог у ліквідаційній процедурі відповідача по Кредитному договору відсутні і первісний позов у цій частині задоволенню не підлягає.

Про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову в частині договорів застави і припинення провадження за зустрічним позовом в цій частині:

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В силу припису частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України на момент вчинення такого правочину.

За змістом частини 3 статті 207 ГК України господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, вважається недійсним з моменту його виникнення.

Відповідно до норм статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Оскільки рішенням Господарського суду Харківської області від 25.05.2016 по справі № 922/3198/15 визнані недійсними укладені між відповідачем та ПАТ "Брокбізнесбанк"договір застави від № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 від 05.12.2011 р. та додаткові угоди №1 від 27.12.2011 р. та №2 від 29.03.2012 р. до нього та договір застави № 55/НКЛ-980/2-041111/400-2 від 12.02.2013 р., провадження у цій частині зустрічних позовних вимог до Відповідачів у цій справі підлягає припиненню на підставі норм пункту 2 частини 1 статті 80 ГПК України

Недійсність договорів застави виключає можливість притягнення відповідача до будь-якої відповідальності по таким недійсним договорам, у звязку з чим правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ "Брокбізнесбанк" про визнання його кредиторських вимог у ліквідаційній процедурі відповідача по договорам застави відсутні і первісний позов у цій частині задоволенню, також, не підлягає.

Розглянувши зустрічний позов відповідача ( з урахуванням клопотання про припинення провадження у справі від 04.11.2016 року та заяви про уточнення позовних вимог від 01.12.2016 року) до ПАТ "Брокбізнесбанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у встановленому Законом України від 18.11.2003 № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" порядку подати до держателя або реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження рухомого майна по договору застави від 05.12.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 в редакції додаткових угод від 27.12.2011 № 1, від 29.03.2012 № 2 до цього договору та договору застави від 12.02.2013 №55/НКЛ-980/2-041111/400-2 (автомобілів у кількості 25 шт.) для подальшого вилучення відповідних записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, суд вважає його таким, що підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно норм статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з нормами статті 326 ЦК України, у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. ОСОБА_1 майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Статтею 1 Закону України "Про заставу" визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про заставу", заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про заставу" передбачено, що застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Статтею 28 даного Закону передбачено, що застава припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Отже, оскільки зобов'язання відповідача перед ПАТ "Брокбізнесбанк" за Кредитним договором є припиненими з 10.09.2015, то відповідно і застава, яка має похідний характер від зобов'язань за кредитним договором, є припиненою з 10.09.2015 в силу приписів ст. 28 Закону України "Про заставу" та п. 4.2 договору застави.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-2127цс15.

Крім цього, визнання господарським судом під час судового розгляду справи № 922/3198/15 недійсними договорів застави, також, є самостійною правовою підставою для визнання припиненим обтяження на передане відповідачем в заставу ПАТ "Брокбізнесбанк" по договорам застави майно (автомобілів у кількості 25 шт., які є державною власністю і знаходяться у володінні на праві оперативного управління та на балансі відповідача) та зобовязання ПАТ "Брокбізнесбанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вчинити певні дії з припинення обтяження цього майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 593 ЦК України у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносять відповідні дані.

Порядок внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про виникнення, зміну та припинення обтяжень регламентується Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 (далі - Порядок) та Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5 (далі - Інструкція).

Нормами пункту 2 Порядку встановлено наступне:

- державний реєстр обтяжень рухомого майна (далі - Реєстр) - єдина комп'ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження;

- держатель Реєстру - Мін'юст, що забезпечує ведення Реєстру;

- адміністратор Реєстру - державне підприємство, що належить до сфери управління Мін'юсту, що відповідає за технічне, технологічне та програмне забезпечення Реєстру, збереження та захист даних, що містяться у Реєстрі.

- реєстратори - суб'єкти, уповноважені держателем Реєстру надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені цим Порядком.

Пункт 4 Порядку визначає, що державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису.

Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більше як на п'ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати реєстратору заяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру (п. 24).

Пунктом 25 Порядку визначено, що реєстратор вносить до Реєстру відомості про припинення обтяження в день надходження заяви чи рішення уповноваженого органу.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Згідно з ст. 11 вказаного Закону обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. До Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Держатель Державного реєстру виконує, зокрема, такі функції: організує ведення Державного реєстру; приймає заяви і вносить записи до Державного реєстру про виникнення, зміну, припинення обтяжень рухомого майна, а також про звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно з ч. 5 ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов'язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.1999 № 1272 «Деякі питання адміністрування Державних та Єдиних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції», розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.06.2015 № 628-р «Деякі питання удосконалення системи ідентифікації особи і функціонування державних та єдиних реєстрів» та пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228, з метою оптимізації забезпечення функціонування Єдиних та Державних реєстрів, державне підприємство «Національні інформаційні системи» визначено адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України "Про визначення реєстраторів Державного реєстру обтяжень рухомого майна" від 07.07.2006 № 57/5 (із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства юстиції України від 25.06.2015 № 1059/5), реєстраторами Державного реєстру обтяжень рухомого майна є Державне підприємство "Національні інформаційні системи", державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку в натурі, відновлення становища, яке існувало до порушення, зміна правовідношення та припинення правовідношення.

Вимоги відповідача від 10.09.2015 № 48/9-3031/Кс та від 10.10.2016 № 48/9-359до ПАТ "Брокбізнесбанк" та до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про необхідність подання до держателя або реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження рухомого майна по договорам застави залишилися останніми без задоволення, у звязку з чим порушені права та інтереси відповідача потребують судового захисту.

Частиною. 1 статті 35 Закону № 4452-VI встановлено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд.

Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації." Таким чином, уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію та ліквідацію неплатоспроможного банку, є лише працівником Фонду, а не окремим субєктом.

Нормами частини 1 статті 36 Закону № 4452-VI визначено, що уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Крім цього, нормами пункту 1 частини 3 статті 16 Закону № 4452-VI , встановлено, що працівники Фонду не несуть відповідальність за будь-які дії або бездіяльність, якщо вони діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду.

Згідно з нормами статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Порядок примусового виконання судових рішень на момент вирішення цього спору господарським судом врегульований нормами Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII), згідно з яким виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1).

Пунктом 4 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Нормами пункту 4 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Таким чином, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є належним співвідповідачем у цій справі за позовом відповідача, оскільки саме цей субєкт згідно з Законом № 4452-VI відповідає за всі незаконні дії (або бездіяльність) призначених ним уповноважених осіб на тимчасову адміністрацію та ліквідацію неплатоспроможних банківських установ, а згідно з нормами Закону № 1404-VIII цей субєкт і буде зобовязаний виконувати судове рішення у цій справі в частині задоволених судом позовних вимог відповідача (у т.ч. у примусовому порядку) у випадку невиконання цього-ж судового рішення в добровільному порядку з боку ПАТ "Брокбізнесбанк".

Таким чином, зустрічні позовні вимоги відповідача про зобовязання ПАТ "Брокбізнесбанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у встановленому Законом України від 18.11.2003 № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" порядку подати до держателя або реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження рухомого майна по договору застави від 05.12.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 в редакції додаткових угод від 27.12.2011 № 1, від 29.03.2012 № 2 до цього договору та по договору застави від 12.02.2013 №55/НКЛ-980/2-041111/400-2 для подальшого вилучення відповідних записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна суд вважає обгрунтованими

Оскільки спір у цій справі виник з дій Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк", яка згідно з нормами частини 1 статті 36 Закону № 4452-VI діяла від імені Фонду гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо під час процедур тимчасової адміністрації та ліквідації в ПАТ "Брокбізнесбанк" та за дії якої згідно з нормами статей 16, 35 Закону № 4452-VI відповідальність несе саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, суд вважає, що сплачений відповідачем судовий збір необхідно стягнути на його користь саме з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1,2,33,44,80,75, 82-85 ГПК України, суд ,

ВИРІШИВ:

Прийняти до розгляду заяву про часткову відмову від позовних вимог від 28.12.2016 року ( вх. № 44563).

Задовольнити заяву ПАТ"Брокбізнесбанк" про часткову відмову від позовних вимог.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" ОСОБА_2 про визнання кредитором ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) на суму грошових коштів у загальному розмірі 3021287,67 грн. та зобовязання ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) в особі ліквідаційної комісії включити до проміжного ліквідаційного балансу кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) в загальному розмірі 3021287,67 грн. відмовити повністю.

Провадження у справі за зустрічним позовом в частині визнання недійсним укладеного між ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) та Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) договору застави від 05.12.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 та додаткових угод від 27.12.2011 № 1, від 29.03.2012 № 2 припинити.

Провадження у справі за зустрічним позовом в частині визнання недійсним укладеного між ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) та Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) договору застави від 12.02.2013 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-2 припинити.

В іншій частині зустрічний позов задовольнити.

Визнати припиненими (припинити) правовідносини між ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) та Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) по кредитному Договору про закупівлю послуг за державні кошти від 04.11.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111/400.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Сечових Стрільців, 17, ) у встановленому Законом України від 18.11.2003 № 1255-IV "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" порядку подати до держателя або реєстратора Державного реєстру обтяжень рухомого майна заяву про припинення обтяження рухомого майна (автомобілів марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 211330, св.-во про держреєстацію САК279044 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 211331, св.-во про держреєстацію САК279045 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 211328, св.-во про держреєстацію САК279043 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 211325, св.-во про держреєстацію САК279042 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 211700, св.-во про держреєстацію САК279039 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 210770, св.-во про держреєстацію САК279041 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI H 1, рік випуску 2011, держномер 211329, св.-во про держреєстацію САК279040 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211327, св.-во про держреєстацію САК279046 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211326, св.-во про держреєстацію САК279047 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211321, св.-во про держреєстацію САК279050 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211322, св.-во про держреєстацію САК279049 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211323, св.-во про держреєстацію САК279052 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211324, св.-во про держреєстацію САК279048 видане 03.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211332, св.-во про держреєстацію САК279053 видане 03.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 211081, св.-во про держреєстацію САК341615 видане 23.12.2011; марки HYUNDAI TUCSON 2.0 5MT2 GL, рік випуску 2011, держномер 210673, св.-во про держреєстацію САК341618 видане 23.12.2011; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 211037, св.-во про держреєстацію САК564623 видане 16.03.2012; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 210341, св.-во про держреєстацію САК564621 видане 16.03.2012; ЗАЗ TF48YP, рік випуску 2011, держномер 210342, св.-во про держреєстацію САК564622 видане 16.03.2012; MITSUBISHI LANCER, рік випуску 2012, держномер 210069, св.-во про держреєстацію САO622417 видане 07.02.2013; MITSUBISHI LANCER, рік випуску 2012, держномер 210070, св.-во про держреєстацію САO622414 видане 07.02.2013; MITSUBISHI OUTLANDER, рік випуску 2012, держномер 210089, св.-во про держреєстацію САO622416 видане 07.02.2013; MITSUBISHI LANCER, рік випуску 2012, держномер 210086, св.-во про держреєстацію САO622409 видане 07.02.2013; MITSUBISHI LANCER, рік випуску 2012, держномер 210073, св.-во про держреєстацію САO622415 видане 07.02.2013; MITSUBISHI LANCER, рік випуску 2012, держномер 211389, св.-во про держреєстацію САO622418 видане 07.02.2013) ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) по Договору застави від 05.12.2011 № 55/НКЛ-980/2-041111/400-1 в редакції додаткових угод від 27.12.2011 № 1, від 29.03.2012 № 2 до цього договору та Договору застави від 12.02.2013 №55/НКЛ-980/2-041111/400-2 перед Публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ-57, пр. Перемоги, 41, код банку 300249, ) для подальшого вилучення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул.. сечових Стрільців, 17, ) на користь ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн.

Повернути ОСОБА_1 Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області (61012, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 20, ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 4134,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_7