РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016Справа №910/20826/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страховий капітал»

про стягнення 14 944,00 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

15.11.2016 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страховий капітал» відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 14 944,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі Генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-2700/16-AVIS від 07.12.2015, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Страховий капітал», позивач просить стягнути з відповідача відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 14 944,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.11.2016 порушено провадження у справі №910/20826/16, розгляд справи призначено на 08.12.2016.

02.12.2016 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва надійшов лист МТСБУ № 7/2-28/31273 від 29.11.2016 щодо інформації відповідно до страхового полісу № АЕ/7036542.

05.12.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові докази для долучення до матеріалів справи.

Судове засідання 08.12.2016 не відбулося у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О., а саме перебуванням на лікарняному.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.12.2016 у зв'язку із виходом судді Демидова В.О. з лікарняного, справу №910/20826/16 призначено до розгляду на 22.12.2016.

21.12.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові докази для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання 22.12.2016 не з'явився, проте у поданій 21.12.2016 заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 22.12.2016 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України

В судовому засіданні 22.12.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

07.12.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та Підприємством з іноземними інвестиціями «ВІП-РЕНТ» укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №28-0199-2700/16-AVIS (далі за текстом - договір), предметом якого є, зокрема, майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП.

11.07.2016 о 09 год. 00 хв. водій ОСОБА_1, в м. Києві на перехресті вулиць Новокостянтинівська та Костянтинівська, керуючи автомобілем НОМЕР_2, не дотримався напрямку руху по смугах та дорожньої розмітки 1.18, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

В результаті ДТП автомобіль НОМЕР_1, було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 96007513, виданою інспектором з дізнання 7 роти 3 батальйону УПП НП у м. Києві.

Згідно з постановою Подільського районного суду м. Києва від 08.08.2016 у справі №758/9211/16-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_1 п.5.16; розділ 34:1.18, 2.3б Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься заява про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 12.07.2016, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 11.07.2016, та просив виплатити страхове відшкодування.

Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000703 від 01.08.2016, виставленого ТОВ «Бровари Моторс», відновлювальний ремонт пошкодження транспортного засобу «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1, склав 15 444,00 грн.

Відповідно до акту з надання послуг по ремонту автомобіля №БН-0000675 від 01.08.2016, складеного ТОВ «Бровари Моторс», ремонт пошкодження транспортного засобу «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1, склав 15 444,00 грн.

Відповідно до страхового акту №КА-7649 від 04.08.2016 та розрахунку суми страхового відшкодування від 04.08.2016, позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Ford Fiesta», д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 15 444,00 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту №КА-7649 від 04.08.2016 була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок страхувальника ПІІ «ВІП-Рент» в розмірі 15 444,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №14190 від 04.08.2016.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що відповідач зобов'язаний виплатити йому страхове відшкодування у порядку регресу у розмірі 14 944,00 грн., оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Страховий капітал».

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Отже, Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу (під час складання якого застосовується коефіцієнт фізичного зносу), оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, становить 15 444,00 грн., що вбачається зі страхового акту №КА-7649 від 04.08.2016 та розрахунку суми страхового відшкодування від 04.08.2016, у якому позивачем узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 15 444,00 грн., та рахунку-фактури №СФ-0000703 від 01.08.2016 й акту з надання послуг по ремонту автомобіля №БН-0000675 від 01.08.2016, виставленого ТОВ «Бровари Моторс».

Вказана сума відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, у розмірі 15 444,00 грн. була виплачена позивачем на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням №14190 від 04.08.2016, на підставі заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 12.07.2016.

Вина особи ОСОБА_1, який керував автомобілем НОМЕР_2, встановлена постановою Подільського районного суду м. Києва від 08.08.2016 у справі №758/9211/16-п.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/7036542, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «KIA», д.н.з. НОМЕР_2.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АЕ/7036542 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000 грн., франшиза за даним полісом - 500,00 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 14 944,00 грн. (15 444,00 грн. (сума страхового відшкодування, виплачена позивачем) - 500,00 грн. франшизи), а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 14 944,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Страховий капітал» (01032, м. Київ, бул. Т. Шевченка, 33-Б, код 32206908) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (03038, м. Київ, вул. Федорова, 32-А, код 30859524) суму страхового відшкодування у розмірі 14 944 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот сорок чотири) грн. 00 коп. та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту рішення - 27.12.2016.

Суддя В.О.Демидов