КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Справа№ 910/10286/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників

позивача: Буштуєв А.С.;

відповідача: Антонова О.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Дезко"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 10.08.2016р.

у справі №910/10286/16 ( суддя Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Дезко"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОРТ-

СОЛЮШІН"

про стягнення 23 538,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Дезко" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПОРТ-СОЛЮШІН" (далі - відповідач) заборгованості за договором №ПДД-64-7 від 01.12.2014р. про надання послуг у загальному розмірі 23 538,01 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заборгованість виникла внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань з оплати вартості наданих позивачем послуг.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами. Зокрема, відповідач посилався на наступне:

- відповідно до п.п.5.1, 5.2, 6.5 укладеного між сторонами договору підтвердженням факту надання виконавцем (позивачем) та прийняття замовником (відповідачем) послуг є належним чином оформлений та підписаний сторонами акт здачі-прийняття наданих послуг. Обов'язок замовника з оплати наданих послуг виникає лише після прийняття таких послуг, тобто після підписання вказаного акту;

- надані позивачем акти здачі-прийняття наданих послуг підписані лише зі сторони позивача та були надіслані відповідачу засобами поштового зв'язку лише 11.03.2016р., тобто через 9 місяців після припинення договору;

- в додатковій угоді №1 від 02.06.2015р. сторони домовились про припинення дії Договору з 02.06.2015р. та вказали про відсутність підстав вимагати одна від одної виконання будь-яких зобов'язань, що виникли під час дії Договору;

- відповідач не отримував послуг, про які зазначає позивач у своєму позові;

- здійснений відповідачем 24.11.2014р. платіж, яким на рахунок позивача було перераховано 10 376,97 грн. на підставі рахунку-фактури №СФ-0000114 від 10.11.2014р. не відноситься до виконання умов договору та предмету спору у даній справі, оскільки він був здійснений до дати укладення сторонами договору;

- просив припинити провадження у справі за відсутністю предмета спору на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.08.2016р. у справі №910/10286/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2016р. у справі №910/10286/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступні обставини:

- судом першої інстанції не враховано, що припинення договору не звільняє відповідача від сплати боргу за послуги, надані позивачем в період коли діяв відповідний договір;

- суд першої інстанції безпідставно послався на Додаткову угоду про припинення договору, яка не може звільнити відповідача від обов'язку оплати за вже виконані до підписання даної угоди послуги. Більш того, підписання Додаткової угоди свідчить про те, що договір №ПДД-64-7 від 01.12.2014р. в зазначений позивачем період діяв та підлягав оплаті;

- відповідач ухиляється від оплати за надані послуги і умисно не підписує акти надання послуг, які неодноразово надавалися йому позивачем;

- позивачем сплачено ПДВ в доход Державного бюджету України, а відповідачем сформовано податковий кредит по отриманим послугам у сумі, яка точно відповідає заявленим позовним вимогам;

- рахунки-фактури на адресу відповідача не надсилались позивачем у зв'язку з не підписанням відповідачем актів виконаних робіт;

- судом першої інстанції не враховано, що ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 цього Кодексу, тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку сплатити платежі згідно умов та порядку виконання зобов'язань, визначених договором про надання послуг №ПДД-64-7 від 01.12.2014р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2016р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді Мартюк А.І., Алданова С.О.) апеляційну скаргу з доданими до неї документами було повернуто скаржнику без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.11.2016р. було скасовано ухвалу Київського апеляційного господарського суду у справі №910/10286/16 від 01.09.2016р., а справу направлено до суду апеляційної інстанції для подальшого розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді Мартюк А.І., Алданова С.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.12.2016р.

14.12.2016р. через Відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив суд залишити скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість та непідтвердженість належними доказами.

В судовому засіданні 15.12.2016р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2016р. у справі №910/10286/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 15.12.2016р. представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 15.12.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.12.2014р. між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як замовником, було укладено договір №ПДД-64-7 про надання послуг (далі - Договір) (том справи - 1, аркуші справи - 10-13).

За умовами Договору (п.2.1) замовник доручає виконавцю, а виконавець бере на себе зобов'язання власними силами та засобами надати послуги та/або виконати роботи з комплексного контролю та знищенню шкідників, а саме: дезінсекцію, дератизацію та дезінфекцію на території приміщення, у відповідності з вимогами даного Договору, а також згідно переліку та об'єму робіт, визначених у Додатку №1 до цього Договору, який є невід'ємною частиною цього Договору.

В розділі 3 Договору визначені права та обов'язки сторін, згідно з п.п.3.1.9 п.3.1 якого виконавець зобов'язується надавати/виконувати передбачені цим Договором види послуг та/або робіт, проводити інспекцію і моніторинг зон, заражених шкідниками не рідше 3 (трьох) разів на календарний місяць, погодивши в обов'язковому порядку з замовником графік і перелік надання таких послуг та/або робіт.

Обладнання, матеріали та умови надання послуг обумовлені в розділі 4 Договору, згідно з п.п.4.1, 4.2 якого виконавець надає послуги власними силами (штатні працівники) або за допомогою субпідрядників. Відповідальність за перебування даних третіх осіб на території замовника несе виконавець в повному обсязі. Послуги в частині здійснення дезінфекції, дератизації та дезінфекції надаються в нічний час доби в присутності уповноваженого представника замовника.

Порядок передачі та приймання робіт наведений у розділі 5 Договору, відповідно до п.п.5.1, 5.2, 5.4 якого передача та приймання послуг здійснюються та оформлюються відповідним АНП (Актом здачі-прийняття наданих послуг). АНП готується виконавцем і підписується уповноваженими представниками сторін після закінчення виконання робіт та/або надання послуг. У разі незгоди однієї із сторін, щодо недоліків, які стали причиню не підписання АНП, сторони складають двосторонній Акт про недоліки (АН). Вимоги щодо недоліків повинні бути пред'явлені виконавцю протягом 10 робочих днів з дня складання АНП. Виконавець (його представник) у день виконання робіт надає замовнику АНП у 2 (двох) примірниках разом із рахунком-фактурою на виконаний обсяг робіт.

Вартість послуг визначена у Додатку №1 до даного Договору. Вартість послуг на підставі узгодженого переліку послуг складається із матеріальних, транспортних і адміністративних витрат та витрат, пов'язаних з оплатою праці та відрахуванням у соціальні фонди, а також амортизації і зносу обладнання, інвентарю для прибирання і спецодягу. Сторони знайшли взаєморозуміння та погодилися, що у вартість не включені додаткові послуги, які надає виконавець за бажанням замовника. Перелік додаткових послуг може бути складений окремо у вигляді Додатку до Договору. Сплата за виконання додаткових послуг проводиться окремо на підставі відповідного АНП та рахунку-фактури. Сплата послуг проводиться за рахунок власних коштів замовника. Замовник зобов'язаний перерахувати 100% вартості послуг після прийняття послуг на рахунок виконавця протягом 20-ти банківських днів з моменту підписання АНП і отримання рахунків-фактур (розділ 6 Договору).

В Додатку №1 до Договору наведено перелік та вартість послуг (том справи - 1, аркуш справи - 46), згідно з п.1.2 якого загальна вартість послуг на території замовника складає 3 923,00 грн. (з ПДВ).

В п.п.10.1, 10.4 Договору передбачено, що строк його дії становить 12 календарних місяців з моменту його підписання. Договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін шляхом підписання відповідної додаткової угоди до даного Договору.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що на виконання умов Договору надав відповідачу послуги на загальну суму 33 914,98 грн. Однак відповідач лише частково розрахувався з позивачем, перерахувавши йому 10 376,97 грн., у зв'язку з чим утворилася заборгованість у сумі 23 538,01 грн.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку оплатити заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача боргу у сумі 23 538,01 грн.

Місцевий господарський суд відмовив в позові повністю, визнавши вимоги позивача нормативно необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором (ст. ст. 901, 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

Як уже зазначалося вище, в обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про те, що на виконання умов Договору він надав відповідачу послуги на загальну суму 33 914,98 грн., на підтвердження чого надав суду акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000338 від 24.11.2014р., №ОУ-0000471 від 31.12.2014р., №ОУ-0000051 від 30.01.2015р., №ОУ-0000111 від 27.02.2015р., №ОУ-0000197 від 31.03.2015р., №ОУ-0000282 від 30.04.2015р., №ОУ-0000358 від 29.05.2015р., а також податкові накладні №79 від 31.12.2014р., №46 від 30.01.2014р., №45 від 27.02.2015р., №56 від 31.03.2015р., №68 від 30.04.2015р., №64 від 29.05.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 14-26).

За твердженням позивача відповідач частково розрахувався за надані за Договором послуги, оплативши позивачу 10 376,97 грн. на підставі платіжного доручення №451 від 24.11.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 27). Залишок несплачених відповідачем коштів становить 23 538,01 грн.

В процесі судового розгляду було встановлено, що 02.06.2015р. між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Договору (том справи - 1, аркуш справи - 49), в п.п.1-6 якої вони дійшли згоди про наступне:

- припинити дію Договору 02.06.2015р.;

- з моменту набрання чинності цієї угоди зобов'язання сторін, що виникли за Договором, припиняються і сторони не вважають себе пов'язаними будь-якими правами та обов'язками, що виникли за Договором;

- цією Угодою сторони стверджують про відсутність підстав вимагати одна від одної виконання будь-яких зобов'язань, які виникли під час дії Договору та пов'язані з ним, в тому числі повернення того, що було виконано ними за Договором та Угодою; сплати додаткових коштів, будь-яких штрафів, пені, неустойки, збитків, як майнових, так і моральної шкоди (п. 3 Угоди);

- всі зобов'язання сторін, які випливають із розірвання Договору, виконані у повному обсязі;

- ніяких додаткових зобов'язань, які пов'язані та/або випливають із розірвання Договору, сторони не несуть; не існує ніяких дій, які мають бути виконані сторонами додатково; не існує ніяких документів, які мають бути оформлені сторонами додатково;

- ця угода набирає чинності з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення її печатками сторін, є невід'ємною частиною Договору.

В ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, укладаючи Договір, сторони погодили всі його істотні умови, в тому числі й щодо припинення його дії (розірвання).

Відповідно до 10.4 Договору останній може бути розірваний за взаємною згодою сторін шляхом підписання відповідної додаткової угоди до даного Договору.

В ст. ст. 651, 653 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

В розділі 12 Договору сторонами викладено додаткові умови, згідно з п.п.12.1, 12.2, 12.4, 12.5 якого всі додаткові угоди та/або акти та/або інші документи, укладені сторонами на виконання умов цього Договору та оформлені належним чином, є невід'ємною частиною Договору. Сторони домовились, що в рамках цього Договору, документ вважається оформленим належним чином тільки при умові, що він викладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками. Сторони домовились, що в рамках цього Договору, повідомлення вважається оформленим та відправленим належним чином, якщо воно вручене повноважним представником однієї сторони повноважному представнику іншої сторони під особистий підпис останнього та/або відправлене за допомогою поштового зв'язку у вигляді рекомендованого листа з повідомленням про отримання на адресу сторони, що зазначена в реквізитах до даного Договору. Додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невід'ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Таким чином, зібрані у справі матеріали свідчать про те, що дію Договору було припинено 02.06.2015р., що знайшло своє відображення в додатковій угоді №1 від 02.06.2015р. до Договору.

Відтак, на дату звернення позивача до Господарського суду міста Києва (02.06.2016р. - відбиток календарного штампу відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшов позов - том справи - 1, аркуш справи - 36) Договір уже рік як припинив свою дію.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Колегією суддів враховано посилання позивача на Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), але хоча вони і оформлені в період дії Договору, проте складені позивачем в односторонньому порядку, оскільки ці Акти не містять підпису із зазначенням прізвища повноважної особи відповідача, яка б засвідчила факт надання робіт (послуг). Тобто, надані позивачем Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) не оформлені належним чином у розумінні положень п.п.12.1, 12.5 Договору, а відтак ці акти не мають юридичної сили та не можуть вважатися невід'ємною частиною Договору.

Окрім того, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000338 складений позивачем 24.11.2014р., тобто до укладення між сторонами спірного Договору №ПДД-64-7 від 01.12.2014р.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, умови Договору не містять положень відповідно до ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України про те, що умови Договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до його укладення.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що позивачем не дотримано порядку підготовки та надання відповідачу на підпис актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), визначеного в п.п.5.1, 5.4 Договору.

В матеріалах справи відсутні докази надання (вручення) чи надіслання відповідачу за допомогою засобів поштового зв'язку в порядку, визначеному п.12.4 Договору, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) у дні виконання позивачем спірних робіт, тобто у дати, якими фактично датовані надані позивачем акти здачі-прийняття робіт (надання послуг). Докази відмови відповідача від прийняття цих актів також відсутні.

Позивач зазначав про те, що ним неодноразово надсилалися на адресу відповідача Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), на підтвердження чого він надав суду фіскальний чек №5584 від 11.03.2016р. та опис вкладення у цінний лист №863 від 11.03.2016р. (том справи - 1, аркуш справи - 28). Окрім того, згідно з поясненнями позивача рахунки-фактури з оплати послуг за Договором він відповідачу на надсилав.

Надані позивачем фіскальний чек та опис вкладення у цінний лист, про які зазначалося вище, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони свідчать про здійснення позивачем відповідного поштового відправлення в період, коли дію Договору вже було припинено на підставі додаткової угоди №1 від 02.06.2015р. до Договору.

Як уже зазначалося вище, в п.п.3, 5 додаткової угоди №1 від 02.06.2015р. до Договору сторони підтвердили відсутність підстав вимагати одна від одної виконання будь-яких зобов'язань, які виникли під час дії Договору та пов'язані з ним, а також вказали про те, що ніяких додаткових зобов'язань, які пов'язані та/або випливають із розірвання Договору, сторони не несуть. Також сторони засвідчили, що не існує ніяких дій, які мають бути виконані сторонами додатково та не існує ніяких документів, які мають бути оформлені сторонами додатково.

Наведене спростовує посилання позивача про наявність у відповідача невиконаного зобов'язання з оплати послуг за Договором.

Позивач не надав суду інших доказів на підтвердження факту надання ним відповідачу послуг згідно вищевказаних Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг). Натомість, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, за умовами п.п.3.1.9 п.3.1, п.4.2 Договору виконавець в обов'язковому порядку погоджує з замовником графік і перелік надання послуг та/або робіт, а послуги в частині здійснення дезінфекції, дератизації та дезінфекції надаються в нічний час доби в присутності уповноваженого представника замовника.

Колегією суддів враховано надані позивачем податкові накладні, однак в останніх (на звороті) міститься посилання не лише на найменування юридичних осіб позивача і відповідача, але й вказано іншу юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Київ-Крим Буд», яка не була стороною укладеного між позивачем і відповідачем Договору №ПДД-64-7 від 01.12.2014р. До того ж, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що відповідачем сформовано податковий кредит за спірними зобов'язаннями.

Позивач посилався на платіжне доручення №451 від 24.11.2014р., як на доказ часткової сплати відповідачем 10 376,97 грн. за надані позивачем за Договором послуги (том справи - 1, аркуш справи - 27).

Однак вказане платіжне доручення не може бути прийняте судом як належний доказ у даній справі на підтвердження часткової оплати відповідачем наданих позивачем за Договором послуг, оскільки названий платіж здійснено відповідачем за послуги згідно з рахунком-фактури №СФ-0000114 від 10.11.2014р., тобто ще до укладення сторонами Договору про надання послуг №ПДД-64-7 від 01.12.2014р.

Окрім того, згідно наданих відповідачем пояснень, ним взагалі заперечується факт надання позивачем будь-яких послуг за спірним Договором.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Підсумовуючи вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність заборгованості відповідача перед позивачем за Договором про надання послуг №ПДД-64-7 від 01.12.2014р., у зв'язку з чим правові підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених у позові.

Доводи апеляційної скарги позивача також не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було надано належну оцінку поданим доказам, у повному обсязі з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення відсутні і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 99, 102-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Дезко" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.08.2016р. у справі №910/10286/16 - без змін.

2. Матеріали справи №910/10286/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк