КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Справа№ 911/2077/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Михальської Ю.Б.

За участі представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 (особисто), ОСОБА_3;

Від відповідача: Шиденко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2016 у справі № 911/2077/16 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області

про дострокове розірвання договору оренди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.08.2016 по справі №911/2077/16 позов задоволено, а саме: розірвано Договір оренди земельної ділянки від 24.07.2008 року, укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивовано тим, що відповідно до ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Аналогічна позиція викладена у п. 2.20 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин". Таким чином, оскільки подання землекористувачем заяви про добровільну відмову від землекористування згідно з ст. 141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою, що маж місце у відносинах сторін, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, апелянт - Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить Господарського суду Київської області від 11.08.2016 по справі №911/2077/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, апелянт наголошував на тому, що обумовлені законом підстави для розірвання Договору оренди земельної ділянки від 24.07.2008 року, укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області - відсутні, оскільки однією з підстав для звернення позивача з позовом до суду про його розірвання було те, що Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області не приймає рішення про викуп позивачем орендованої ним земельної ділянки. Проте, вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки дане питання вносилось на засідання ради у порядки денні, проте, голосування з вказаного питання не набирало необхідної кількості голосів депутатів, у зв'язку з чим рішення не були прийняті. Крім того, судом першої інстанції, на думку апелянта, не було враховано те, що позивач звертався до відповідача про розірвання Договору оренди земельної ділянки, але рішенням Вишневої сільської ради від 04.02.2016 відмовлено позивачу у розірванні Договору. Крім того, апелянт наголошував, що на орендованій позивачем земельній ділянці розташовано належне позивачу нерухоме майно площею 76,3 кв.м., а тому припинення права користування земельною ділянкою суперечитиме ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2016 у справі № 911/2077/16 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2016 поновлено апелянту строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2016 у справі № 911/2077/16 прийнято до провадження, порушено апеляційне провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 08.11.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 розгляд справи за апеляційною скаргою відкладено до 29.11.2016.

В судовому засіданні 29.11.2016 оголошено перерву до 06.12.2016.

06.12.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшли додаткові документи по справі.

В судовому засіданні 06.12.2016 представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні 06.12.2016 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується наявними матеріалами справи, 24.07.2008 між Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області, як орендодавцем, та ФОП ОСОБА_2, як орендарем, на підставі рішення XXIV сесії V скликання від 07.04.2008 Вишневої міської ради Києво - Святошинського району Київської області було укладено Договір оренди земельної ділянки (далі - Договір оренди земельної ділянки), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 638 кв.м., терміном на 10 років з цільовим призначенням для розміщення виробничої бази будівельних матеріалів та відкритого майданчика для стоянки вантажних автомашин (за рахунок земель запасу).

Договір оренди земельної ділянки посвідчено приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області в реєстрі за № 247, а також зареєстровано Управлінням земельних ресурсів у Києво - Святошинському районі Київської області, з проведенням державної реєстрацію прав на землю Київською регіональною філією ДП ДЗК.

Відповідно до п. 1.1, 6.1 Договору оренди земельної ділянки відповідач, як орендодавець, надав, а позивач прийняв у строкове платне користування вищезазначену земельну ділянку, про що зокрема сторонами підписано та посвідчено печатками обох сторін Акт приймання - передачі земельної ділянки від 16.09.2008.

Пункт 4.1 Договору оренди земельної ділянки встановлює розмір орендної плати за рік 15 791,00 грн.

Згідно з п. 3.1. Договору оренди земельної ділянки, строк дії цього Договору 10 років, тобто до 24.07.2018.

Відповідно до п. 6.1. Договору оренди земельної ділянки, земельна ділянка була передана позивачеві, що підтверджується актом приймання-передачі від 16.09.2008.

Відповідно до п. 11.3, 11, 4 Договору оренди, сторони погодили, зокрема, що договір припиняється у випадках, передбачених законом, договір може бути припинений шляхом розірвання за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Як зазначає позивач, на зазначеній земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля, яка належить позивачу на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності від 13.01.2012, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради від 30.12.2011, копія якого наявна в матеріалах справи.

Позивач у позові наголошував на тому, що має намір достроково розірвати Договір на підставі п. а) ст. 141 Земельного кодексу, шляхом добровільної відмови від права користування земельною ділянкою, оскільки протягом тривалого часу відповідач безпідставно та необгрунтовано зволікає з прийняттям рішення про надання позивачу дозволу на викуп даної ділянки, не зважаючи на дворазове прийняття рішень про попереднє погодження на викуп, а саме 30.07.2009 та 26.06.2012. Позивач вказував у позові, що 24.09.2015, 26.11.2015, 10.12.2015, 24.12.2015, 04.02.2016 та 31.03.2016 відбулися чергові засідання сесій Вишневої міської ради, на яких було винесено питання про продаж земельної ділянки, але жодного разу такий проект рішення не був підтриманий більшістю депутатів міської ради, відповідне рішення про продаж позивачу орендованої земельної ділянки не прийнято.

Також, на заяву позивача про дострокове розірвання Договору оренди, відповідач листом від 10.05.2016 № 3/02-800 повідомив про те, що 04.02.2016 Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області прийнято рішення про відмову у достроковому розірванні договору оренди і повторно це питання розглядатись по суті не може.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 04.02.2016 Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області прийнято рішення № 1-01/V117-13 «Про відмову в достроковому розірванні договору оренди земельної ділянки фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 для розміщення виробничої бази будівельних матеріалів та відкритого майданчика для стоянки вантажних автомашин, за адресою: АДРЕСА_1», яким відмовлено в розірванні Договору оренди земельної ділянки з посиланням на укладений між сторонами Договір про оплату авансового внеску та розміщену на земельній ділянці площею 0,0638 (кадастровий номер НОМЕР_1) нежитлову будівлю, керуючись ст. ст. 377, 651 Цивільного кодексу України, ст. 291 Господарського кодексу України, ст.ст. 120, 141, 206 Земельного кодексу України, ст.ст. 31, 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Аналогічне рішення про відмову в достроковому розірванні договору оренди земельної ділянки фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 для розміщення виробничої бази будівельних матеріалів та відкритого майданчика для стоянки вантажних автомашин, за адресою: АДРЕСА_1 було прийнято Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області 18.02.2016, про що свідчить відповідний витяг з протоколу сесії.

Крім того, в матеріалах справи наявні витяги з протоколів засідань сесій Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 24.09.2016, 26.11.2015, 10.12.2015, 24.12.2015, 18.02.2016, 31.03.2016, 21.04.2016, 16.06.2016, на яких розглядалось питання порядку денного питання щодо продажу позивачу орендованої ним земельної ділянки, проте, достатньої кількості голосів відповідне питання не набирало, і відповідно, рішення не були прийняті.

Також, 04.02.2016 Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області прийнято рішення № 1-01/V117-14 «Про відмову в наданні дозволу гр.. ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального будівництва за адресою: АДРЕСА_1».

В свою чергу, позивач вказував на те, що мав намір викупу орендованої земельної ділянки, про що були попередні домовленості з відповідачем. Однак, оскільки відповідач зволікав з прийняття рішення про викуп земельної ділянки, позивач зазначав, що втратив інтерес у подальшій оренді земельної ділянки і подав добровільну відмову від користування землею. Наведені обставини, на думку позивача, є підставами для розірвання Договору оренди землі в судовому порядку з метою реалізації позивачем свого права на розірвання договору. Нормативно в обґрунтування позову позивач посилався на пункт "а" ст. 141 Земельного кодексу України та п. 11.3, 11.4 Договору оренди землі.

Відповідач у відзиві проти позову заперечував, посилаючись на відсутність порушень у вирішенні питання про викуп позивачем земельної ділянки, а розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що питання щодо викупу земельної ділянки, що не є предметом спору, не підлягають дослідженню в матеріалах даної справи, оскільки жодним чином не впливають на підстави припинення користування земельною ділянкою у зв'язку з добровільною відмовою користувача.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що згідно резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002р. у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України, положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з положеннями частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Суд, здійснюючи правосуддя, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м'якого покарання від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004). Тому в контексті статті 55 Конституції України органи судової влади здійснюють функцію захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних або юридичних осіб у сфері цивільних і господарських правовідносин.

За змістом рішення Конституційний Суд України від 01.12.2004 року у справі №1-10/2004 року щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний інтерес), поняття "право" та "охоронюваний законом інтерес" особи, що вживаються в законах, знаходяться у логічно- смисловому зв'язку та означають прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, легітимний дозвіл, що є об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних потреб особи, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально- правовим засадам.

Отже, судовому захисту підлягають суб'єктивні порушені або оспорювані права і охоронювані законом інтереси особи, зокрема і юридичної.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, враховує те, що дійсно, органом місцевого самоврядування прийняті рішення про відмову в достроковому розірванні договору оренди земельної ділянки фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 для розміщення виробничої бази будівельних матеріалів та відкритого майданчика для стоянки вантажних автомашин, за адресою: АДРЕСА_1, проте, вказана відмова жодним чином не позбавляє позивача звернутися до суду з вимогами про розірвання укладеного Договору оренди землі в судовому порядку, що зокрема передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 31 Закону України "Про оренду землі".

Доводи апелянта про неможливість розірвання Договору оренди землі, оскільки на спірній земельній ділянці знаходиться нежитлова будівля (будівля охорони), загальною площею 76,3 кв.м., яка належить на праві приватної власності гр. ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.01.2012 року за адресою: АДРЕСА_1, тому припинення права користування земельною ділянкою суперечить ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необґрунтовані з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 120 Земельного кодексу України визначено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтею 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекорситувача).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що припинення права користування за ініціативою самого власника будівлі і землекористувача не суперечить наведеним нормам законодавства, оскільки з огляду на ст. 141 Земельного кодексу України особа має право добровільної відмови від користування земельною ділянкою. Крім того, наслідки припинення права користування земельною ділянко, наданою іншій особі для забудови, підлягають врегулюванню згідно зі ст. 417 Цивільного кодексу України. До того ж, розміщення на земельній ділянці нерухомого майна позивача не є підставою для відмови у реалізації або обмеженні його права на розірвання договору, а внаслідок розірвання договору, між сторонами на підставі закону виникнуть правовідносини між власником нерухомості та власником земельної ділянки.

При цьому, подані апелянтом на стадії апеляційного провадження документи, а саме: довідка відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Вишневої міської ради від 02.12.2016 № 56, згідно якої визначено яка площа земельної ділянки необхідна для обслуговування належного позивачу майна, акт перевірки використання земельної ділянки № 27 від 01.12.2016 та фотографії земельної ділянки - судом апеляційної інстанції приймаються до справи, проте, вказані документи жодним чином не спростовують наявності у позивача права на розірвання договору в судовому порядку та не спростовують наявності підстав для такого розірвання, як способу реалізації права на добровільну відмову землекористувача від права користування земельною ділянкою, обумовленого п. «а » статті 141 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 12 Земельного Кодексу України розпорядження землями територіальної громади на території сіл, селищ, міст належить до повноважень сільських, селищних, міських рад та здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.

Згідно з ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до п. 11.3, 11, 4 Договору оренди, сторони погодили, зокрема, що договір припиняється у випадках, передбачених законом, договір може бути припинений шляхом розірвання за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою (п. «а»).

Згідно зі ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди припиняється також в інших випадках, передбачених законом. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Отже, відповідно до чинного законодавства розірвання договору оренди в судовому порядку може бути здійснено тільки у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Аналогічна позиція викладена у п. 2.20 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин".

Враховуючи викладене, оскільки подання землекористувачем (у даному випадку позивачем) заяви про добровільну відмову від землекористування ст. 141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою, способом припинення такого права позивачем обрано обумовлений договором (п. 11.3, 11.4) і законом (ст. 31, ст. 32 Закону України "Про оренду землі") спосіб шляхом розірвання Договору оренди землі у судовому порядку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та законність заявленого позивачем позову, який мотивовано було задоволено судом першої інстанції та винесено оскаржуване рішення про розірвання Договору оренди землі.

З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції у рішенні щодо задоволення позовних вимог, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2016 у справі № 911/2077/16 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2016 у справі № 911/2077/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2016 у справі № 911/2077/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/2077/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

Ю.Б. Михальська