ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016р. Справа№ 914/2051/16

За позовом: Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», м.Львів

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Укравтобуспром», м.Львів

про стягнення 56847,70грн.

Головуючий суддя Щигельська О.І.

Суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Петрашко М.М.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Львівським міським комунальним підприємством «Львівводоканал», м.Львів до Відкритого акціонерного товариства «Укравтобуспром», м.Львів про стягнення 56847,70грн., з яких 41022,89грн. основного боргу, 1911,31грн. 3 % річних, 13913,50грн. індексу інфляції.

Ухвалою суду від 09.08.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.08.2016р. Ухвалою суду від 22.08.2016р. розгляд справи відкладено на 10.10.2016р. у звязку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 10.10.2016р. за клопотанням відповідача строк вирішення спору продовжено на 15 днів та розгляд справи відкладено на 24.10.2016р. В судовому засіданні 24.10.2016р. оголошено перерву до 26.10.2016р. Ухвалою суду від 26.10.2016р. призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Внаслідок автоматизованого розподілу, проведеного у відповідності до ст.2-1 ГПК України, у склад колегії увійшли головуючий суддя Щигельська О.І., судді: Кітаєва С.Б., Петрашко М.М.

Ухвалою суду від 01.11.2016р. справу прийнято до провадження вказаною колегією суддів та призначено до розгляду в судовому засіданні 07.12.2016р. В судовому засіданні 07.12.2016р. оголошено перерву до 12.12.2016р. В судовому засіданні 12.12.2016р. оголошено перерву до 22.12.2016р.

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання 22.12.2016р. зявився, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у позовній заяві, додаткових поясненнях (вх.№42587/16 від 26.10.2016р., вх.№49157/16 від 07.12.2016р.), а також на спростування тверджень відповідача подано відзив на заперечення (вх.№404345/16 від 10.10.2016р.). Ствердив, зокрема, що між позивачем та відповідачем ВАТ «Укравтобуспром» в липні 2003 року укладено договір, на виконання умов якого позивачем за період з вересня 2013 року по липень 2016 року надано відповідачу послуг на суму 53224,63грн., які останнім оплачено лише частково. Зазначене зумовило звернення до суду із позовом, в якому окрім 41022,89грн. основного боргу, до стягнення також заявлено 1911,31грн. 3 % річних та 13913,50грн. індексу інфляції, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України. Просив позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання 22.12.2016р. зявився, проти позову заперечив з мотивів, наведених у уточненнях-запереченнях (вх.№33940/16 від 19.08.2016р.)., поясненнях (вх.№42284/16 від 24.10.2016р.) та поясненнях-запереченнях (вх.№51447/16 від 22.12.2016р.). Зокрема зазначив, що нарахування 3% річних та індексу інфляції не передбачено умовами договору. Заперечив проти підставності таких нарахувань з огляду на одностороннє визначення позивачем обєму дощових стічних вод до каналізаційної мережі. Проти існування заборгованості за оплату послуг, наданих за період з вересня 2013 року по липень 2016 року не заперечив, однак звернув увагу на неправомірність проведення у травні 2016 року корегування платежів, внаслідок чого розмір заборгованості за визначений позивачем період безпідставно збільшився. Просив суд врахувати зазначені обставини при прийнятті рішення.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Між Львівським міським комунальним підприємством «Львівводоканал» (Львівводоканал за договором, позивач по справі) та Відкритим акціонерним товариством «Укравтобуспром» (абонент за договором, відповідач по справі) укладено договір №201513 на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до каналізаційної мережі від 14.07.2003р., за яким Львівводоканал надає послуги у забезпеченні питною водою та прийманні стічних вод, а абонент користується послугами: здійснює забір води з водопроводу, скид стічних вод у каналізацію і сплачує вартість наданих послуг, які визначені договором та чинним законодавством України (п.1.1).

Так, на виконання умов вказаного договору, за період з вересня 2013 року по липень 2016 року позивачем надано відповідачу послуг на суму 53224,63грн., на оплату яких виставлено відповідні рахунки, в яких зафіксовано обсяг наданих послуг.

Згідно п.3.5 договору, оплата за послуги водопостачання та водовідведення (в межах встановлених лімітів водоспоживання і якісних та кількісних показників стічних вод) проводиться абонентом відповідно до діючих тарифів шляхом перерахування на рахунок водоканалу коштів до 25 числа поточного місяця. При цьому, у першу чергу, погашається заборгованість абонента.

Позивач стверджує, що всупереч умовам договору, ВАТ «Укравтобуспром» взяті на себе за договором зобовязання із оплати за надані послуги виконано лише частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість. Зазначені обставини зумовили звернення ЛМКП «Львівводоканал» до суду із позовною заявою про стягнення із відповідача 41022,89грн. основного боргу, 1911,31грн. 3 % річних, 13913,50грн. індексу інфляції.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні норми містяться і в Господарському кодексі України.

У відповідності до ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Проаналізувавши долучені до матеріалів справи копії рахунків, виставлених позивачем ВАТ «Укравтобуспром» на оплату послуг, наданих за період з вересня 2013 року по липень 2016 року, динаміку зміни тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідвення за вказаний період, що встановлені відповідними Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання, суд приходить до висновку, що за вказаний період позивачем надано відповідачу послуг на загальну суму 53224,63грн.

Суд, беручи до уваги твердження відповідача, звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що позивачем самовільно в односторонньому порядку встановлено у договорі ліміти скидання стічних вод, в тому числі й дощових (талих). Окрім цього, перевищення таких лімітів ВАТ «Львівавтобуспром» за вказаний період не зафіксовано, нарахування за порушення таких лімітів на підставі договору не проводились.

Як вбачається із банківських виписок про рух коштів по рахунку ЛМКП «Львівводоканал», а також платіжних доручень за період з квітня 2015 року по липень 2016 року, 21.04.2015р. та 27.05.2015р. на рахунок позивача надійшли кошти, перераховані ВАТ «Укравтобуспром» на виконання рішень господарського суду Львівської області по справах №5015/2119/12 від 26.07.2012р., 914/3690/13 від 06.12.2013р. та №5015/5060/12 від 23.01.2013р. Відтак, ЛМКП «Львівводоканал» правомірно проведено корегування та зараховано вказані платежі на загальну суму 20296,09грн. в рахунок погашення заборгованості, встановленої відповідними судовими рішеннями, а не на оплату послуг, наданих за період з вересня 2013 року по липень 2016 року. Окрім того, протягом вказаного періоду відповідачем також здійснено платежі на погашення поточної заборгованості на загальну суму 16121,74грн., 19.11.2015р. в розмірі 1715,00грн., 25.12.2015р. 1715,60грн., 29.01.2016р. 1813,02грн., 02.03.2016р. 1813,02грн., 04.04.2016р. 1813,02грн., 04.05.2016р. 1813,02грн.01.06.2016р. 1813,02грн., 04.07.2016р. 1813,02грн. та 20.07.2016р. 1813,02грн. Із поданого позивачем розрахунку суми основного боргу вбачається, що в травні 2016 року ним проведено корегування розрахунків, внаслідок чого 3920,00грн. зараховано на погашення заборгованості, що виникла у попередніх періодах, а не на оплату послуг, наданих за період з вересня 2013 року по липень 2016 року.

Відповідач проти правомірності проведення такого корегування заперечує. Водночас, позивач вважає, що воно проведено підставно, оскільки внаслідок некоректного зазначення ВАТ «Укравтобуспром» призначення платежу, здійсненого ним 12.07.2013р., перераховані ним кошти у сумі 3920,00грн. зараховано ЛМКП «Львівводоканал» на часткове погашення заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання зобовязань із оплати послуг, наданих на підставі зазначеного договору за період з листопада 2012 року по серпень 2013 року. Стягнення заборгованості за вказаний період було предметом спору по справі №914/3690/13, по якій господарським судом Львівської області 20.11.2013р. винесено рішення, яке набрало законної сили. Водночас, як вбачається із листа Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів від 15.11.2016р. за вих.№Дв-3/21200, вказаний платіж згідно квитанції від 12.07.2013р. зараховано в розмірі 4000,00грн. на погашення заборгованості, встановленої рішенням господарського суду Львівської області від 26.07.2012р. по справі №5015/2119/12. Відтак, позивач стверджує, що оскільки кошти в сумі 3920,00грн. враховано ЛМКП «Львівводоканал» в погашення поточної заборгованості за період з листопада 2012р. по серпень 2013р., то заборгованість по справі №5015/2119/12 залишалася непогашеною, не зважаючи на закінчення виконавчого провадження, що й зумовило необхідність проведення відповідного корегування в травні 2016 року.

Проаналізувавши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд, беручи до уваги п.3.5 договору, в якому сторони погодили, що заборгованість абонента погашається в першу чергу, приходить до висновку про правомірність зарахування ЛМКП «Львівводоканал» платежу від 12.07.2013р. в розмірі 3920,00грн. в рахунок погашення заборгованості, що виникла за період з листопада 2012 року по серпень 2013 року, зважаючи на призначення платежу та дату надходження коштів на рахунок позивача 12.07.2013р. Водночас, суд звертає увагу на те, що такі положення договору не можуть застосовуватись позивачем для погашення заборгованості, що виникла раніше, встановлена судом та є предметом стягнення у відповідному виконавчому провадженні. Відтак, корегування розрахунків відповідача на суму 3920,00грн., проведене ЛМКП «Львівводоканал» в травні 2016 року, суд вважає безпідставним й зазначає, що дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби щодо примусового виконання рішення господарського суду Львівської області від 26.07.2012р. по справі №5015/2119/12 можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку, якщо стягувач вважає, що заборгованість, встановлена вказаним судовим рішенням, не погашена в повному обсязі.

Відтак, суд приходить до висновку, що підтвердженою є заборгованість ВАТ «Укравтобуспром» перед ЛМКП «Львівводоканал» в розмірі 37102,89грн. за послуги, надані за період вересня 2013 року по липень 2016 року, а позов в частині стягнення суми основного боргу підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та індексу інфляції, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Правова норма ч.1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.4.1 Постанови №14 від 17.12.2013р. розяснено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд також звертає увагу на розяснення, надані Пленумом Вищого господарського суду України у вказаній Постанові про те, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.3.2). Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання (п.3.1).

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги момент виникнення прострочення боржника по кожному із фактів надання послуг на підставі договору за період з вересня 2013 року по липень 2016 року та визначений позивачем період проведення відповідних нарахувань, провівши відповідний перерахунок, з врахуванням того, що загальна кількість днів у 2016 році 366, а не 365, як звично, суд, не виходячи за межі позовних вимог, приходить до висновку, що до стягнення із відповідача належить 1911,31грн. 3% річних, нарахованих за період з 25.09.2013р. по 24.08.2016р. та 13913,50грн. індексу інфляції, нарахованих за період з жовтня 2013 року по червень 2016 року. Відтак, позов в цій частині підлягає до задоволення в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1282,98грн. слід покласти на відповідача, а в решті на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Укравтобуспром» (м.Львів, вул.Персенківка, буд.10; ) на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» (м.Львів, вул.Зелена, буд.64; ) 37102,89грн. основного боргу, 1911,31грн. 3 % річних, 13913,50грн. індексу інфляції та 1282,98грн. судового збору.

3. Наказ видати у відповідності до ст.116 ГПК України.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 27.12.2016р.

Головуючий суддя Щигельська О.І.

Суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Петрашко М.М.