РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2016Справа №910/17573/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "МТС Україна"

до Публічного акціонерного товариства «Лакма»

про стягнення 3 934,28 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача - Федорів І.Я., за довіреністю;

від відповідача - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 3 934,28 грн., з яких 3 573,48 грн. основний борг та 360,80 грн. договірна санкція.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем були укладені договори про надання послуг мобільного зв'язку, згідно з умовами яких позивач зобов'язувався надавати відповідачу послуги мобільного зв'язку, а відповідач зобов'язувався вказані послуги прийняти та оплатити вчасно і в повному обсязі. Проте, відповідач своє грошове зобов'язання за договорами, виконав неналежним чином, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду.

Ухвали суду про порушення провадження у справі та відкладення розгляду справи були надіслані за адресою місцезнаходження відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04074, м. Київ, вул. Коноплянська, буд. 12.

Відповідно до ст. 64 ГПК України судом вчинені дії для належного повідомлення відповідача про розгляд справи.

Проте, за зазначеною адресою відповідача не було розшукано, а тому конверт з вказаною ухвалою суду було повернуто назад до суду, із відповідною відміткою про це органу поштового зв'язку (за закінченням встановленого строку зберігання).

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

Між Приватним акціонерним товариством "МТС Україна" та Публічним акціонерним товариством «Лакма» були укладені договори про надання послуг мобільного зв'язку (далі - послуги): №965755 від 12.12.2002 на номер телефону № 503805971; № 986914 від 23.12.2002 р. на номер телефону № 503811922; № 4590978 від 19.01.2009 р. на номер телефону № 503805972; № 5451874 від 14.06.2011 р. на номер телефону № 503882575; № 5451877 від 14.06.2011 р. на номер телефону № 503881272; № 5451879 від 14.06.2011 р. на номер телефону № 503881282; № 5777025 від 20.04.2012 р. на номер телефону № 504357337; № 5795672 від 14.05.2012 р. на номер телефону № 503807337; № 5810095 від 01.06.2012 р. на номер телефону № 504091409; № 5810099 від 14.06.2012 p.; № 5813685 від 01.06.2012 р. на номер телефону № 504418868; № 6168150 від 11.03.2013 p.; № 6524269 від 16.12.2013 р. на номер телефону № 504307337; № 1700868 від 01.07.2004 р. на номер телефону № 504483872; № 1700874 від 01.07.2004 р. на номер телефону № 504483873; № 13220 від 28.04.1998 р. на номер телефону № 504116525; № 272448 від 30.08.2000 р. на номер телефону № 504106074; № 272454 від 30.08.2000 р. на номер телефону № 504109587; № 3914593 від 19.11.2007 р. на номер телефону № 952888810.

Також, між сторонами була укладена додаткова угода №5422664 до договору про надання безпровідного доступу до мережі Інтернет №5.11631/6168150 від 06.03.2013.

Відповідно до положень п.п. 3.1, 6.1 договорів надання послуг мобільного зв'язку, кожному абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у абонента номерами телефонів.

З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв'язку відповідачеві було присвоєно особовий рахунок №5.11631.

За з ч.1 ст. 58 ГПК України, в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

В даному випадку підставою виникнення заборгованості є користування відповідачем послугами мобільного зв'язку з присвоєнням його єдиного особистого рахунку - 5.11631.

Абоненту щомісячно виставлявся єдиний рахунок по усіх укладених договорах, закріплених за вказаним особистим рахунком. Оплата за дані послуги також надходять на зазначений особистий рахунок в цілому без розмежування платежів за конкретними договорами.

Таким чином, підстави виникнення заборгованості і докази є єдиними для усіх укладених між позивачем та відповідачем договорів та не дають можливості для стягнення такої заборгованості окремо за кожним укладеним договором.

На підставі вищевказаних договорів та заяв відповідача було приєднано до мережі мобільного зв'язку позивача, позивач зобов'язувався надавати відповідачу телекомунікаційні послуги, а саме послуги мобільного зв'язку та послуги безпровідного доступу до мережі Інтернет (далі - послуги), а відповідач зобов'язувався вказані послуги оплачувати вчасно та в повному обсязі.

Позивач надав відповідачу послуги загальною вартістю 3 573,48 грн., що підтверджується рахунками за телекомунікаційні послуги: № за розрахунковий період 01.12.2013- 31.12.2013; № за розрахунковий період з 01.01.2014-31.01.2014; № за розрахунковий період з 01.02.2014-28.02.2014; № за розрахунковий період 01.03.2014- 31.03.2014, складеними позивачем за особовим рахунком 5.11631, копії яких долучені до матеріалів справи.

Пунктами 3.3., 6.3 Договорів передбачено, що розрахунки за надані послуги та авансові внески Абонент (Відповідач) сплачує готівкою, перерахуванням на поточний рахунок Оператора або кредитною карткою в національній валюті України, або поповнює рахунок свого мобільного номеру за допомогою карток оплати. За наявності авансу рахунки повинні бути сплаченими в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, але у будь-якому разі до моменту фактичного використання авансу.

Оскільки декілька із Договорів, згідно з яким виникла заборгованість Відповідача (а саме, Договір № 272454 від 30.08.2000 p., Договір № 272448 від 30.08.2000р. та Договір № 13220 від 28.04.1998) втрачені, сума позовних вимог зменшена на суму заборгованості згідно зазначених договорів. Згідно доданих до позовної заяви рахунків Відповідача, така сума становить 164 грн. 10 коп.

Таким чином, загальна вартість спожитих відповідачем послуг з урахуванням здійсненої оплати в розмірі 6,73 грн. та за мінусом 164,10 грн. становить 3 573,48 грн.

Однак, Відповідачем, в порушення умов Договорів, не оплачені послуги, надані протягом 2013- 31.03.2014р.р. на загальну суму в розмірі 3 573,48 грн. за всіма рахунками з урахуванням авансу та суми отриманих платежів.

Станом на дату подання даної заяви відповідач не оплатив отриманих ним послуги зв'язку ані особисто, ані на підставі надісланих позивачем на його адресу рахунків. На підставі цього та відповідно до умов договорів відповідач був відключений від мережі зв'язку Приватного акціонерного товариства "МТС Україна".

Договори про надання послуг мобільного зв'язку, укладені між Позивачем та Відповідачем за своєю правовою природою є договорами про надання послуг та є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Позивач звертався до відповідача із претензією від 25.06.2014 №С 5.111631/05 в якій просив відповідача терміново сплатити суму заборгованості.

Проте станом на дату звернення позивача із позовом до суду, відповідачем не вижито жодних заходів для погашення існуючої перед Приватним акціонерним товариством "МТС Україна" заборгованості.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем не сплачено суму боргу за Договорами в розмірі 3 573,48 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент винесення рішення у справі настав.

Факт наявності боргу у Відповідача за Договорами про надання послуг зв'язку в розмірі 3 573,48 грн. Позивачем належним чином доведений, документально підтверджений та Відповідачем не спростований, і тому ця сума має бути стягнута з Відповідача.

Разом з тим, позивачем в порядку ст.546 Цивільного кодексу України та відповідно до умов додаткової угоди до договору №6168150 від 27.04.2014 нараховано відповідачеві 360,80 грн. договірної санкції.

Згідно з п. 1 додаткової до договору №6168150 від 27.04.2014 починаючи з дати підписання цієї додаткової угоди сторонами та протягом 730 календарних днів з моменту її підписання абонент погоджується користуватись послугою високошвидкісного безпровідного доступу до мережі Інтернет за договором, та надання послуг, передбачених договором відбувається з урахуванням умов, встановлених цією додатковою угодою. У випадку тимчасового обмеження (призупинення) надання послуг за додатковою угодою, включаючи обмеження послуг високошвидкісного безпровідного Інтернету, за ініціативою оператора з підстав, обумовлених вище, або за заявою Абонента в період строку, встановленого цим пунктом, вказаний строк продовжується на весь період, протягом якого надання послуг було призупинено.

Відповідно до п. 1.5 вказаної додаткової угоди в разі, якщо абонент відмовляється від цієї додаткової угоди, зокрема - від послуг високошвидкісного безпровідного Інтернету, до закінчення строку, встановленого п. 1.1 цієї додаткової угоди (за винятком, коли причиною відмови є невиконання оператором своїх зобов'язань згідно з договором), або коли дія додаткової угоди достроково припиняється на підставах, зазначених в договорі, в тому числі, в зв'язку з несплатою абонентом наданих йому послуг, абонент несе відповідальність у вигляді сплати на користь оператора договірної санкції розміром 0,87 грн. за кожний день, що залишився до закінчення строку, встановленого п. 1.1 цієї додаткової угоди, починаючи з дня відмови або припинення дії. На підставі ст. 259 ЦК України строк позовної давності до вимоги про стягнення договірної санкції встановлюється у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається згідно з цивільним законодавством України.

Частиною 1 ст. 216 та частиною 2 ст. 217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України).

Право учасників господарських відносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України види забезпечення виконання зобов'язань, визначено частиною 2 ст. 546 Цивільного кодексу України, що узгоджується з принципом свободи договору, встановленим ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом визначити забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.11.2010 № 14/80-09-2056).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що положення п.1.5 додаткової угоди, якою встановлена договірна санкція, не суперечить вимогам законодавства. Перевіривши розрахунок договірної санкції, суд встановив, що він виконаний вірно, а розмір договірної санкції становить 360,80 грн., у зв'язку з чим вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З урахуванням положень ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Лакма» (04074, м. Київ, вул. Коноплянська, буд. 12, ідентифікаційний код 00204625) на користь Приватного акціонерного товариства "МТС Україна" (01601, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 15, ідентифікаційний код 14333937) заборгованість у розмірі 3 573 (три тисячі п'ятсот сімдесят три) грн. 48 коп., 360 (триста шістдесят) грн. 80 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 20.12.2016

Суддя І.І. Борисенко