ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2016 р.Справа № 922/3545/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до 1) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків 2) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Харків
про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки
за участю представників сторін:

позивача - Ворожбянова А.М. довіреність №08-11/7216/2-15 від 26.11.2015р.;

1-го відповідача - ОСОБА_4 довіреність № 22460 від 13.12.2016р.;

2-го відповідача - ОСОБА_4 довіреність № 22461 від 13.12.2016р.;

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідачів: 1) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, 2) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, в якій позивач просить: звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0070 га по АДРЕСА_1, яка використовується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (1-ий відповідач, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника: НОМЕР_1) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (2-ий відповідач, АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника: НОМЕР_2) шляхом демонтажу літнього майданчику кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", який розміщений впритул до житлового будинку АДРЕСА_4 з приведенням її у придатний для подальшого використання стан. Cудові витрати по веденню справи позивач просить покласти на відповідачів.

У судовому засіданні 14.12.2016р. оголошувалась перерва до 19.12.2016р. о 11:30.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник 1-го та 2-го відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, про що надав до суду відзив на позовну заяву за вх.№43255, в якому зазначав, що відповідачі не є власниками нежитлових приміщень та не проводили спорудження прилеглого майданчика до будинку по вул. Мироносицькій,53 у м. Харкові, а лише орендують нежитлові приміщення за зазначеною адресою без використання літнього майданчика, тому відсутній правовий зв'язок відповідачів до вказаного літнього майданчика.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Актом обстеження від 18.10.2016 складеного відділом самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківською міської ради (далі по тексту - акт обстеження) встановлено, що на земельній ділянці площею 0,0070 ґа по АДРЕСА_4 розташований літній майданчик кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", який розміщений впритул до житлового будинку АДРЕСА_4 (на земельній ділянці улаштовано підлогу шляхом залиття бетонної стяжки, поверх якої покладено плити. По периметру майданчику встановлені дерев'яні стовпи, основа яких виконана з бетону та декоративної цегли. Літній майданчик огороджений декоративним металевим парканом та накритий навісом, який улаштовано на дерев'яних стовпах та балках, що кріпляться на стіні житлового будинку АДРЕСА_4).

Враховуючи, що зазначений майданчик розташований впритул до житлового будинку по вул. Мироносицькій, 53, де здійснюють підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2, позивач зазначає, що відповідачами самовільно зайнято земельну ділянку площею 0,0070 ґа по АДРЕСА_1, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом, в якому позивач просить звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та привести ії у придатний для подальшого для використання стан.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав первісних та зустрічних позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених ГПК України заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.10.2016 № 70769366 та листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 05.08.2016 № 19-20.08-3-3487/20-16 будь-яких прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 за юридичними та фізичними особами не зареєстровано.

Фізичні особи - підприємці: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є власниками нежитлових приміщень та не проводили спорудження прилеглого майданчика до будинку по АДРЕСА_1, а як зазначав представник відповідача орендують нежитлові приміщення за зазначеною адресою без використання літнього майданчика.

В акті обстеження від 18.10.2016р. зазначено, що на літньому майданчику кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" відповідачами здійснюється господарська діяльність у сфері харчування та відпочинку.

Так, відповідно до ч.1 ст. 211 ЗК України самовільне зайняття земельних лоянок віднесено до порушень земельного законодавства, за яке громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства.

При цьому, зміст терміну самовільне зайняття земельної ділянки зазначено у Законі України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Відповідно до ст. 1 значеного Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Таким чином, в основу самовільного зайняття земельних ділянок лежить порушення установленого порядку щодо передачі (надання) земельних ділянок з установленням меж та оформлення права на них.

Згідно зі ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам, приведення земельних ділянок у придатний до використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян та юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

За самовільне зайняття земельної ділянки передбачено два види відповідальності: адміністративна (ст. 53-1 КУпАП) та кримінальна (ст. 197-1 КК України).

Самовільне заняття земельної ділянки відноситься до порушень проти власності, оскільки, насамперед, порушує права та законні інтереси суб'єктів права державної власності (держави в особі уповноважених органів), комунальної власності (територіальних громад в особі відповідних рад) та приватної власності (фізичних і юридичних осіб).

Об'єктивну сторону самовільного зайняття земельної ділянки становлять: активні протиправні дії; шкода, нанесена власнику земельної ділянки чи землекористувачу; причинний зв'язок між протиправними діями та шкодою.

Об'єктивна сторона кваліфікованого складу порушення характеризується лише протиправними активними діями по зайняттю земельної ділянки.

Суб'єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Цивільна відповідальність при самовільному зайнятті земельної ділянки базується на загальних засадах відшкодування шкоди, врегульованої чинним законодавством України.

Згiдно ст.ст. 32, 33 ГПК України, доказами у справi є будь-якi фактичнi данi, на пiдставi яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявнiсть чи вiдсутнiсть обставин, на яких ґрунтуються вимоги i заперечення сторiн, а також iншi обставини, якi мають значення для правильного вирiшення господарського спору. Кожна сторона повинна довести тi обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог та заперечень, належними та допустимими доказами, вiдповiдно до ст. 34 ГПК України.

Позивачем не було надано відповідних доказів самовільного зайняття відповідачами земельної ділянки площею 0,0070 га по АДРЕСА_1, яка використовується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 для здійснення господарської діяльності з надання послуг у сфері харчування та відпочинку та орендують вищевказане нежитлове приміщення. Також позивач не довів, що літній майданчик кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", який розміщений впритул до житлового будинку АДРЕСА_4, а саме залиття підлоги шляхом залиття бетонної стяжки поверх якої покладено плити було здійснено саме відповідачами. Відповідачі, не були притягнуті до адміністративної чи кримінальної відповідальності за самовільне захоплення земельної ділянки по вул. Мироносицькій, 53, що, в свою чергу, виключає наявність протиправних дій та наявності вини в діях відповідачів.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивачем не доведено самовільного зайняття земельної ділянки 0,0070 га по АДРЕСА_1, спорудження майданчику по АДРЕСА_1, суд вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, відповідно до цього у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 26.12.2016 р.

Суддя Ю.В. Светлічний