ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

16 грудня 2016 року Справа № 915/1366/16

м. Миколаїв

Суддя Коваль С.М. розглянувши матеріали за позовом Компанії VOLIMED d.o.o. (ОСОБА_1, м.Подгориця, вул. Stanka Dragoevica, 46; адреса для листування: 54028, м.Миколаїв, вул. 11 Лінія, 101).

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСПОТРЕЙД-М (54038, м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенко, 51-Б, оф. 6),

про: розірвання контракту №Н/101 від 18.04.2016 р.

встановив:

Компанія VOLIMED d.o.o. звернулась до господарського суду Миколаївської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКСПОТРЕЙД-М про розірвання контракту №Н/101 від 18.04.2016 р.

Дана позовна заява не підлягає розгляду в господарському суді Миколаївської області виходячи з наступного:

У п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що питання про прийняття позовної заяви вирішується суддею, який має право відмовити у її прийнятті у випадках, передбачених статтею 62 ГПК. Перелік підстав відмови в прийнятті позовної заяви, встановлений частиною першою цієї статті, є вичерпним. ГПК не передбачає права судді на таку відмову з тих мотивів, що позов поданий до підприємства або організації, які не є належними відповідачами з такого спору: якщо ці обставини виявлено в процесі розгляду справи, позов задоволенню не підлягає. На підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу або заява взагалі не підлягає розглядові в судовому порядку (наприклад, про визнання недійсним листа, накладної, акта експертизи тощо).

Як вбачається із позовної заяви Компанія VOLIMED d.o.o. просить розірвати контракт №Н/101 від 18.04.2016 р., укладений між сторонами.

Відповідно до пунктів 11.2, 11.3, 11.4 Контракту, у разі виникнення спірних питань, розбіжностей або вимог за цим контрактом або в зв'язку з ним (в тому числі, що стосуються його тлумачення, виконання, порушення, припинення або недійсності), у вирішенні яких Сторони не можуть скласти єдину думку, вони підлягають остаточному врегулюванню у відповідності до Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України, м.Київ, в складі одного арбітра відповідно до його Регламентом. Правом, що регулює цей Договір, при розгляді спору у даному суді є матеріальне та процесуальне право України. Місце проведення засідання суду - Україна, місто Київ, вул. Велика Житомирська, 33. Кількість арбітрів - один, мова арбітражного розгляду - російська.

Таким чином, арбітражне застереження у Договорі містить найменування арбітражу, уповноваженого розглядати спори між Сторонами, застосовне право, кількість арбітрів, місце проведення засідання, мову арбітражного розгляду тощо.

Згідно зі ст. 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року, стороною якої є Україна, кожна Договірна Держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов'язуються передавати в арбітраж всі або будь-які суперечки, що виникли або можуть виникнути між ними у зв'язку з будь-яким конкретним договірним або іншим правовідносинами, об'єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Термін "письмова угода" включає арбітражне застереження в договорі, або арбітражну угоду, підписану сторонами, або угоду, яка міститься в обміні листами або телеграмами.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними у зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Тобто на момент подання позовної заяви арбітражне застереження, що міститься у п. 11.2. Контракту, чинне, не було змінено чи скасоване Сторонами. Будь-які підстави, що унеможливлюють виконання арбітражного застереження, відсутні.

Відповідно до узагальнення Верховного Суду України від 11.02.2009 р. «Практика застосування судами Закону України «Про третейські суди» третейська угода є різновидом цивільно-правового правочину, тому вона має відповідати також вимогам, встановленим цивільним законодавством.

Вищий арбітражний суд України у п. 10 листа від 10.03.98 р. № 01-8/91 вказує на те, що якщо третейське застереження (умова) включена до цивільно-правової угоди, то на неї поширюються загальні умови виконання зобов'язань, у тому числі щодо недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦКУ, ст. 193 ГКУ зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, якщо у договорі між сторонами наявне третейське застереження, яке зобов'язує кожну із сторін при виникненні спору звертатися до третейського суду для вирішення спору, то сторона такого договору не може односторонньо відмовитися від виконання цієї умови і звернутися для вирішення спору до господарського суду, адже таким чином вона порушить взяте на себе зобов'язання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах.

У п. 18 інформаційного листа від 12.03.2009 р. N 01-08/163 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» Вищий господарський суд України зазначив, що наявність арбітражного застереження унеможливлює вирішення спору у господарському суді, оскільки сторони домовилися про вирішення спору іншим органом.

Враховуючи те, що відповідно до п. 11.2. Контракту №Н/101 від 18.04.2016 р. будь-які спори, які виникають за цим Контрактом чи у звязку з ним, підлягають передачі на розгляд та повне вирішення у Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України, м.Київ, суд відмовляє позивачу у його прийнятті до розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п.1 ч.1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України, суддя

У Х В А Л И В :

1. В прийнятті позовної заяви відмовити.

2. Повернути позовну заяву та додані до неї документи.

3. У відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закон України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року (із змінами та доповненнями), судовий збір в сумі 2756 грн. перерахований згідно квитанцій № 93545037 від 16.11.2016 року, № 93543325 від 16.11.2016 року підлягає поверненню.

Суддя С.М.Коваль