ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2016 р.Справа № 922/1362/15

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Новікова Н.А.

судді: Аріт К.В. , Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши матеріали справи

за позовом державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", 93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, Сєвєродонецька ТЕЦ, ;

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 93408, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1;

про стягнення 56 449,29 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2)

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 боргу у розмірі 33430,18 грн., пені у розмірі 12858,97 грн., три відсотки річних у розмірі 1547,92 грн., інфляційні втрати у розмірі 8612,22 грн., посилаючись на порушення відповідачем зобов'язання з оплати боргу за спожиту теплову енергію на потреби опалення належного на праві власності нежитлового приміщення.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач порушила зобов'язання з оплати боргу за спожиту теплову енергію на потреби опалення належного на праві власності нежитлового приміщення - приміщення фотографії, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, з опалювальною площею 109, 4 кв.м., за період з жовтня 2012 р. по квітень 2013 р., з жовтня 2013 р. по квітень 2014 р., з жовтня 2014 р. по листопад 2014 р. Добровільно виниклу заборгованість відповідач сплачувати відмовилася, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого права. Здійснюючи правове обгрунтування посилається на ст.ст. 11, 15, 16, 258, 525, 526, 530, 549-552, 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193, 216-218, 230, 231, 275-277 ГК України, положення Законів України "Про житлово-комунальні послуги", "Про теплопостачання", "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.04.2015 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача вартість спожитої теплової енергії у розмірі 33430,18 грн, 3% річних у розмірі 1547,92 грн, інфляційних у розмірі 8612,22 та 1827,00 грн судового збору; в частині стягнення пені в розмірі 12858,97 грн. відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.07.2015 рішення господарського суду Харківської області залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2016 касаційну скаргу Державного підприємства "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" задоволено частково, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.07.2015 у справі №922/1362/15 та рішення господарського суду Харківської області від 28.04.2015 скасовано; справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

13.04.2016 справу №922/1362/15 повернуто до господарського суду Харківської області.

На підставі протоколу автоматизованої системи документообігу суду від 18.04.2016 справу призначено для розгляду судді Новіковій Н.А.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.04.2016 розгляд справи призначено на 11.05.2016 о 11:20.

Позивач звернувся до суду з заявою про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 15441,94грн. за відсутністю предмету спору у зв'язку із добровільною сплатою боргу відповідачем. (вх. 14622 04.05.2016р.), в решті позовні вимоги просив задовольнити. В письмових поясненнях від 28.04.2016 №06-05/1-66 виклав свою позицію щодо розрахунку вартості послуг, зазначивши, що обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді з урахуванням приписів абз. 2 п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 року №1198. Зауважив, що у спірному періоді нежитлове приміщення відповідача окремим приладом обліку теплової енергії не було обладнано, як і сам житловий будинок в цілому. Відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені №630 у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно із їх показаннями пропорційно опалювальної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу). Аналогічні (тотожні) критерії ставляться до розрахунку вартості послуги з централізованого опалення, у разі відсутності будинкових засобів обліку теплової енергії. Вказав, що у п.68 Порядку формування тарифів №869 при формуванні одноставкових тарифів на послуги з централізованого опалення одиницею калькулювання собівартості послуги з централізованого опалення є 1 Гкал теплової енергії, використаної підприємством, яке надає послуги для задоволення потреб споживачів у забезпеченні нормативної температури повітря у квартирі (будинку садибного типу). У разі відсутності приладів обліку вартість послуги з централізованого опалення визначається з розрахунку за 1 кв. м опалюваної площі (1 куб. метр опалюваного об'єму). П. 21 Правил надання послуг №630 (у редакції чинній на момент спірних правовідносин) передбачено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку теплової енергії плата за надані послуги з централізованого опалення справляється :

- згідно із установленими нормативами (нормами) споживання;

- з розрахунку за 1 кв. м (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. Аналогічні вимоги передбачені і у п.п.20, 23 Правил користування тепловою енергією №1198. Позивач зауважує, що нормування споживання обсягів теплової енергії здійснюється відповідно до вимог Керівного технічного матеріалу КТМ 204 України 244-94 "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні", затверджених Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству 14.12.1993 та відповідно до Державних будівельних норм. Обгрунтовуючи теплове навантаження об'єкта теплоспоживання, позивач посилається на п.9 Правил користування тепловою енергією №1198, яким визначаються умови, які встановлюються під час розроблення технічних умов: при приєднанні споживачів до теплової енергії до системи теплопостачання; чи збільшення обсягів споживання теплової енергії на діючих об'єктах споживачів. Проте, як зауважує позивач, нежитлове приміщення відповідача було діючим об'єктом теплопоспоживання, а, отже, у відповідача відсутня потреба в отриманні будь-яких технічних для приєднання до системи теплопостачання. Крім того, відповідачем і не заявлялося про збільшення обсягів теплової енергії. Так, позивач вказує, що зроблений ним розрахунок, що міститься у додатках до відзиву на апеляційну скаргу (від 09.07.2016 №06-05/1-143) здійснений розрахунковим методом і враховує всі необхідні критерії для розрахунку вартості послуги з опалення, а саме:

- опалювальну площу нежитлового приміщення - 109, 4 кв. м;

- показник температури внутрішнього повітря у приміщенні - 18 градусів Цельсія;

- показник середньомісячної температури зовнішнього повітря - інформація надається Луганським обласним центром з гідрометеорології ;

- фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. №15042 від 10.05.2016) просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, так як здійснені позивачем розрахунки є необґрунтованими та безпідставними. Свою позицію мотивувала тим, що розрахунок обсягу послуги із розрахунку 23 Гкал/рік, а саме: застосовані показники у формулі, що вказана у розрахунку від 20 вересня 2011 року, що є невід'ємною частиною проекту договору про постачання теплової енергії в гарячій воді від 20.09.2011 року №671 не відповідає вимогам державним стандартам і нормам встановленим в Україні. Наголосила, що вказаний розрахунок максимального погодинного і річного навантаження із розрахунку 23 Гкал/рік застосовувався позивачем як одним із доказів/підставою для визначення усієї суми боргу за надану послугу за спірний період. Відповідач наголошує, що у розділі 1 розрахунку позивача зазначено, що максимальні погодинні витрати тепла (максимальні теплові потоки) відповідно до КТМ 204 України 244-94 визначаються по формулам СНиП 2.04. 07-86 "Тепловые сети", які втратили чинність з 01 липня 2009 року у зв'язку із набранням чинності ДБН В.2.5-39-2008 "Теплові мережі", ДБН В.2.5-39-2008 відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 09 грудня 2008 року №568. Зауважила, що вказаний документ, який використовувався позивачем у здійсненні розрахунку заборгованості, втратив чинність, тому всі розрахунки, проведені на його основі є хибними. Відповідач, здійснюючи свій розрахунок заборгованості, керувалася роз'ясненням Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.03.2015. Зроблені відповідачем розрахунки відрізняються від розрахунку позивача і складають 18, 9 Гкал/рік (180 (-25)), у зв'язку із чим ФОП ОСОБА_1 стверджує на хибності розрахунку позивача, але і зауважує, що і проведений нею розрахунок не є правильним, так як один показник із формули взагалі розрахований на підставі СНиП 20.04.07-86 "Тепорвіе сети", які не діяли при застосувані за період з жовтня 2012 до листопада 2014. Щодо виконання обов'язку зі сплати за комунальні послуги відповідач зазначає, що позивачем на її адресу направлено акт взаємних розрахунків від 26.04.2016, в якому враховано всі платежі, що вона здійснювала за спірний період, при цьому оплата нею була проведена виходячи із 10 Гкал/рік. Таку величину відповідач використовувала, враховуючи попередню оплату за ці послуги попереднім власником ТОВ "Регіна-2", що проводилась ним на підставі договору з позивачем на постачання теплової енергії в гарячій воді №229. У зв'язку з чим відповідач визнає надісланий їй акт взаємних розрахунків від 26.04.2016 в частині платежів, але не визнає в частині нарахування та визначеного сальдо у розмірі 17988, 24 грн., тому і відмовляється його підписувати.

Позивач надіслав заперечення (вх. №18553) на відзив відповідача, в якому зазначив, що розрахунок максимальних та річних навантажень на опалення до договору №229 від 21.07.1999. який був укладений між позивачем та ТОВ "Регіна-2" в особі директора ОСОБА_1, що виступає відповідачем по справі, був виконаний на підставі довідника за редакцією ОСОБА_3 "Налагодження та експлуатація всіх теплових мереж", третє видання, 1988 року, в якому врахований об'єм спірного нежитлового приміщення відповідно до акту від 15.09.1993 і який складає 270 куб. м. Такий розрахунок здійснювався на підставі вказаного акту лише тому, що у позивача на той час були відсутні будь-які фактичні дані щодо площі приміщення, крім того, керівництвом ТОВ "Регіна-2" не було надано технічної документації приміщення фотографії. Позивач стверджує, що розрахункова величина обсягу теплової енергії 10 Гкал/рік є некоректною, так як алгоритм розрахунку, що передбачений КТМ 204 Україна 244-94 "Норми та нормування витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та інших споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" застосовується виключно до окремо розташованих об'єктів у яких стіни є зовнішніми, а приміщення відповідача, виходячи з технічної документації, що розташоване на першому поверсі 4-х поверхового житлового будинку і має лише три зовнішні стіни, а всі інші є суміжними з житловим будинком. Зауважив, що лише у вересні 2011 року відповідач надала позивачеві технічну документацію щодо спірного приміщення станом на 22.11.2010. Після цього нарахування плати за надані послуги здійснювалося позивачем з урахуванням всіх критеріїв, вказаних у письмових поясненнях, із врахуванням положень чинного законодавства України. Позивач повністю не погоджується із твердженням відповідача про те, що вона здійснювала оплату за надані послуги із теплопостачання із розрахунку 10 Гкал/рік, так як це не відповідає дійсності, а саме позивач вказує, що у опалювальному сезоні 2012-2013 років до нежитлового приміщення відповідача надано теплової енергії на централізоване опалення у кількості 18, 58 Гкал, проте відповідач сплатила всього 9, 787 Гкал, що менше ніж 10 Гкал, в опалювальному сезоні 2013-2014 років було надано теплової енергії у кількості 18, 75 Гкал, проте, відповідач сплатила всього 13, 93 Гкал, що більше ніж 10 Гкал. А за період жовтень-листопад 2014 року відповідач сплатила заборгованість у повному обсязі. Позивач наголошує, що обсяг теплової енергії визначений у розмірі 10 Гкал/рік є розрахунковою величиною, а не фактично спожитою. Позивач не погоджується із розрахунком відповідача, вказує, що він здійснений так, щоб зменшити розрахункову величину річних витрат на опалення, хоча величина максимального теплового потоку на опалення визначена у розмірі 0, 0107 Гкал/год., співпадає у проведених сторонами розрахунках. Кірм того, зауважує, що формули, які передбачені у ДБН В.2.5.-39:2008 Теплові мережі, а також у КТМ 204 Україна 244-94 є аналогічними. Щодо обсягу спожитої теплової енергії, то позивач вказує, що так як приміщення фотографії знаходиться у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_3, який обладнаний системою централізованого опалення, яка в свою чергу гідравлічно та теплотехнічно об'єднана із системою опалення житлового приміщення відповідача, і разом становить єдину систему централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку, тому обсяг спожитої теплової енергії здійснений розрахунковим способом.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.06.2016р. для розгляду цієї справи було призначено судову колегію, та розгляд справи почався заново, а отже, спочатку почався й перебіг строку вирішення спору.

В судовому засіданні 03.07.2012 р. учасникам судового процесу роз'яснено права і обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

Суд перейшов до розгляду справи по суті 25.07.2016.

Позивач явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, на адресу суду надіслав клопотання (вх. № 22599 від 11.07.2016 р.), в якому просив суд судове засідання по даній справі, призначене на 25 липня 2016 року, у разі неявки представника позивача, проводити без його участі за наявними в справі матеріалами, позовні вимоги, з урахуванням заяви про припинення провадження в частині стягнення основного боргу у сумі 15 441,94 грн. підтримує.

Відповідач проти позову заперечила та просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зокрема, зазначивши, що позивачем при розрахунку річних витрат на опалення було хибно застосовано показники певних параметрів КТМ 204, які розраховувалися або приймалися з урахуванням вимог СНиП 2.01.01. Також відповідач наголосила, що здійснювала платежі за спірний період з врахуванням розміру вартості послуги із розрахунку 10 Гкал/рік, саме тому вона визнає акт звірки взаєморозрахунків від 26.04.2016 в частині здійснених платежів та не визнає в частині нарахування визначеного сальдо у розмірі 17 988,24 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.08.2016 провадження у справі зупинено, з метою визначення правильності застосування позивачем при здійсненні розрахунку річних витрат на опалення (обсягу теплової енергії) вимог Керівного технічного матеріалу КТМ 204 України 244-94 "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні", затверджених комітетом України по житлово-комунальному господарству 14.12.1993, судом було призначено судову технічно-економічну експертизу, на вирішення якої поставлені питання підставності застосування позивачем положення Керівного технічного матеріалу КТМ 204 України 244-94 "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" та коефіцієнту обсягу теплової енергії у розмірі 23 Гкал/рік при нарахуванні вартості спожитої теплової енергії відповідачу за період: з жовтня 2012 р. по квітень 2013 р., з жовтня 2013 р. по квітень 2014 р., з жовтня 2014 р. по листопад 2014 р., правильності здійснення позивачем розрахунку суми основного боргу відповідача за спожиту теплову енергію за заявлений період. Проведення ухвали було доручено експертам Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. якому у випадку відсутності необхідних фахівців було доручено залучити фахівця у сфері теплопостачання Харківського національного університету міського господарства ім. О.М. Бекетова.

Проте комплексна експертиза Харківським НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса проведена не була за відсутності експертів - фахівців з теплопостачання серед експертів вказаної експертної установи, так і серед викладацького складу Харківського національного університету міського господарства ім. О.М. Бекетові.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.12.2016 провадження у справі поновлено.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.12.2016 розгляд справи №922/1362/15 було відкладено до 19.12.16 о 14:00 год. та зобов'язано Харківський національний університет "Харківський політехнічний інститут" у строк до 19.12.2016 надати суду перелік осіб - фахівців у сфері теплопостачання, які можуть бути залучені у якості експерта для виконання комплексної експертизи, призначеної ухвалою суду від 08.08.2016 по справі №922/1362/15.

Відповідач подала через канцелярію суду додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву (вх. №43343 від 19.12.2016), які долучені судом до матеріалів справи.

Харківський національний університет "Харківський політехнічний інститут" вимоги ухвали господарського суду Харківської області від 13.12.2016 не виконав, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка на ухвалі про відправлення факсом та повідомлення про направлення сканованої копії ухвали на електронну адресу ХНУ "ХПІ".

Позивач явку свого повноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином про свідчить повідомлення про відправлення копій ухвал від 13.12.2016 та 15.12.2016 по справі №922/1362/15 на електронну адресу позивача.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, з підстав, зазначених у відзиві (вх. №15042 від 10.05.2016) та у додаткових поясненнях до відзиву (вх.№43343 від 19.12.2016). Вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Наголосила, що зобов'язання оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону та узгоджених дій постачальника і споживача послуг, проте жодних узгоджених дій між сторонами здійснено не було,так як спір між ними щодо укладення договору про постачання теплової енергії в гарячій воді від 20.09.2011 №671 розглядався господарським судом Луганської області по справі №18пд/5014/223/2012, при цьому відповідач відмовлялася укладати вказаний договір у зв'язку із завищеним розміром вартості послуг, законність якого позивачем у цій справі так і не було доведено.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому доходить висновку про можливість розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АГ №967943 та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №048554 державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" є юридичної особою (ідентифікаційний код 00131050), яка здійснює виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії (ліцензія НКРЕ від 04.08.2011 № 1414), транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії (ліцензії Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 19.02.2010 №46).

Відповідач ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), є фізичною особою-підприємцем згідно із свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та випискою з ЄДРПОУ, якій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.06.2011 та витягу про державну реєстрацію прав КП "Сєвєродонецьке БТІ" від 15.07.2011 належить на праві власності приміщення фотографії , розташоване за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційни номер 32668893.

Із матеріалів справи вбачається, що нежитлове приміщення відповідача розташоване на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2, обладнаного системою централізованого опалення, яка гідравлічно та теплотехнічно об'єднана з системою опалення нежитлового приміщення відповідача, що становить єдину систему централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку; постачання теплової енергії до приміщення відповідача підтверджується актами про включення теплоустановок у цьому будинку від 27.10.2012 № 000000537, від 13.10.2013 № 000001727, від 27.10.2014 № 0507.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про теплопостачання", статті 275 Господарського кодексу України, споживач теплової енергії використовує теплову енергію на підставі договору.

Статтями 19, 20 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватись суб'єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності; теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання - споживача до теплової мережі, а споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Позивач листами від 21.09.2011 № 16-6-920, від 27.01.2013 № 08-06-1322 звертався до відповідача з пропозиціями укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, направляв на його адресу відповідні проекти договорів, проте згоди між сторонами досягнуто не було, договір не укладено.

Проте, незважаючи на це, в опалювальні періоди з жовтня 2012 року по квітень 2013 року, з жовтня 2013 року по квітень 2014 року, з жовтня 2014 року по листопад 2014 року здійснювалася поставка теплової енергії у вигляді гарячої води відповідачу у приміщення фотографії, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з опалювальною площею 109,4 кв.м, на потреби централізованого опалення, і це підтверджують обидві сторони. Опалювальний сезон 2012-2013 років розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради "Про поетапну подачу тепла на об'єкти охорони здоров"я, дитячі дошкільні заклади, школи, об'єкти житлового фонду, культури, об'єкти сім"ї, молоді та спорту" від 11.10.2012 № 1307 з 16.10.2012; завершено опалювальний сезон на підставі розпорядження міського голови "Про завершення опалювального періоду 2012-2013 р." від 03.04.2013 № 135 з 04.04.2013. Опалювальний сезон 2013-2014 років розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради "Про поетапну подачу тепла на об'єкти охорони здоров'я, дитячі дошкільні заклади, школи, об'єкти житлового фонду, культури, об'єкти сім'ї, молоді та спорту" від 25.09.2013 № 777 з 15.10.2013; завершено опалювальний сезон на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради "Про завершення опалювального періоду 2013-2014 р." від 25.03.2014 № 205 з 07.04.2014 р. Опалювальний сезон 2014-2015 років розпочато на підставі рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради "Про початок опалювального сезону 2014-2015 р." від 10.10.2014 № 590 з 12.10.2014.

Таким чином, державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" з жовтня 2012 по квітень 2013, з жовтня 2013 по квітень 2014 та з жовтня 2014 по листопад 2014 здійснило бездоговірну поставку теплової енергії у вигляді гарячої води відповідачу до належного їй на праві власності нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 з опалювальною площею 109,4 кв.м, на потреби централізованого опалення приміщення.

Під час опалювального періоду вартість 1 Гкал теплової енергії складала:

- з 01.04.2012 по 31.12.2013 - 970,02 грн. згідно з наказом по підприємству "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам" від 21.03.2012 № 70, прийнятого на підставі постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 16.03.2012 р. № 136;

- з 01.01.2014 по 31.03.2014 - 900,67 грн. згідно з наказом по підприємству "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам" від 14.01.2014 № 8, прийнятого на підставі постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 31.12.2013 № 485;

- з 01.04.2014 - 1085,63 грн. згідно з наказом по підприємству "Про введення тарифу на теплову енергію для бюджетних установ та інших споживачів" від 31.03.2014 № 53, прийнятого на підставі постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 31.03.2013 № 231;

- з 01.06.2014 по 30.11.2014 - 1204,47 грн. згідно з наказом по підприємству "Про введення тарифів на теплову енергію для бюджетних установ та інших споживачів" від 18.06.2014 № 72, прийнятого на підставі постанови НКРРКП України "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" від 23.05.2014 № 587.

Разом з тим, відсутність договору між сторонами, не є підставою для звільнення споживача послуг від оплати заборгованості за фактично поставлену теплову енергію, а зобов'язання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Щодо оплати спожитих послуг позивач надсилав відповідачу рахунки, в яких зазначався об'єкт споживання, період надання послуги та її вартість.

Розраховуючи вартість спожитих відповідачем послуг, позивач виходив з фактично спожитого обсягу теплової енергії, визначеного згідно з тепловим навантаженням з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді, посилаючись на абзац 2 пункту 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, при цьому визначав обсяг спожитої теплової енергії та обсяг її вартості, виходячи із положень Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 та Керівного технічного матеріалу 204 Україна 244-94 "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" в межах 23 Гкал/рік, у зв'язку з чим нарахував відповідачу заборгованість на загальну сумі 44847,51 грн. за період жовтень 2012р. - квітень 2013р., жовтень 2013р. - квітень 2014р. та жовтень-листопад 2014р., врахувавши здійснену відповідачем часткову сплату отриманих послуг у сумі 11417,33 грн. Також, крім боргу, позивач наполягає на стягненні з відповідача пені у розмірі 12858,97 грн, 3% річних у сумі 1547,92 грн. та інфляційних у розмірі 8612,22 грн.

Разом з тим, позивач звернувся з заявою про припинення провадження у справі в частині сплати боргу в сумі 15441,94грн. за відсутністю предмету спору у зв'язку із добровільною сплатою боргу відповідачем, долучивши докази сплати.

Проте, відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає про завищення позивачем у своїх розрахунках обсягу споживання теплової енергії, не погоджується застосуванням останнім обсягу у 23 Гкал/рік, і зауважує, що, отримуючи рахунки позивача, сплачувала за надані послуги із розрахунку 10 Гкал/рік відповідно до діючих тарифів, а також на самих рахунках зазначала про їх необґрунтованість.

Фактично спір між сторонами виник внаслідок різних позицій з приводу визначення обсягу теплового навантаження при визначенні вартості наданих послуг.

Згідно частини 2 пункту 20 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, у разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку оплата здійснюється відповідно до визначених у договорі навантажень з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді. Також умови проведення розрахунків, визначені пунктом 23 наведених Правил, передбачають здійснення у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, розрахунку обсягу фактично спожитої теплової енергії відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання у розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту 9 наведених вище Правил теплові навантаження об'єкта теплоспоживання (максимальне проектне з опалення, вентиляції, кондиціонування, інших технологічних потреб і середньогодинне, середньодобове та максимальне з гарячого водопостачання) повинно бути визначено під час розроблення технічних умов для приєднання.

За роз'ясненнями, наданими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (лист від 21.05.2015) формування витрат теплоти на потреби опалення та гарячого водопостачання житлових споруд визначається відповідно до Керівного технічного матеріалу 204 Україна 244-94 "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні"; кількість відпущеної споживачу теплової енергії визначається розрахунковим методом згідно з договірним тепловим навантаженням житлового будинку з дотриманням відповідних державних будівельних норм.

Таким чином, визначення обсягу спожитої теплової енергії та обсягу її вартості з положень Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 та Керівного технічного матеріалу 204 Україна 244-94 "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" є підставним.

Доводи відповідача щодо необхідності державної реєстрації цього документа для набуття ним чинності є безпідставними, оскільки цей документ розроблено УкрНДІінжпроект, який не є органом виконавчої влади.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, з 21.07.1999 послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді в нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, здійснювалось на підставі договору №229 21.07.1999р., (далі - договір №229), укладному між попереднім власником даного приміщення ТОВ "Регіна-2" та ДП ""Сєвєродонецька ТЄЦ".

Як вбачається із договору №229 від 21.07.1999р., нежитлове приміщення, в яке надавались постуги з теплопостачання, знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а позивач в позові зазначає про поставку теплової енергії відповідачу в нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що це одне й те саме нежитлове приміщення, оскільки це слідує як із пояснень сторін так і з матеріалів справи, з яких слідує, що позивач у даній справі звертався до господарського суду Луганської області з позовом про спонукання укласти договір на постачання теплової енергії в нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, посилаючись на зміну власника та на попередній договір №229 від 21.07.1999р. (а.с.158-165).

Згідно з умовами договору №229 обсяг теплової енергії визначено як 10 Гкал/рік (п.п. 2.2, 3.2. договору).

Виходячи із приписів пункту 9 наведених вище Правил теплові навантаження об'єкта теплоспоживання (максимальне проектне з опалення, вентиляції, кондиціонування, інших технологічних потреб і середньогодинне, середньодобове та максимальне з гарячого водопостачання) повинно бути визначено під час розроблення технічних умов для приєднання.

На це також звернув увагу ВГСУ в Постанові від 14.03.2016 у даній справі.

На позивача відповідно до приписів ст. 33 ГПК України покладений обов'язок довести підставу позову, в тому числі довести обґрунтованість розміру позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Позивач не надав суду документального підтвердження розроблення відповідних технічних умов для приєднання, які б були підставою для зміни обсягу теплового навантаження об'єкта тепло споживання, який належить відповідачу, що свідчить про те, що у позивача не було правових підстав для застосування розрахунку обсягу теплової енергії у розмірі 23 Гкал/рік.

Крім того, як вбачається із заперечень позивача на відзив, проведення розрахунку вартості наданих послуг з теплопостачання з врахуванням обсягу теплового навантаження 10 Гкал/рік за договором №229 від 21.07.1999 року, укладеним між позивачем та ТОВ "Регіна-2" здійснювався на підставі довідника за редакцією ОСОБА_3 "Налагодження та експлуатація всіх теплових мереж", третє видання, 1988 року, в якому врахований об'єм спірного нежитлового приміщення відповідно до акту від 15.09.1993 і який складає 270 куб. м. Розрахунок проводився на основі саме об'єму опалюваної площі, так як у позивача була відсутня документація на приміщення фотографії, а вже після того як у вересні 2011 року відповідачем було надано вказану технічну документацію на об'єкт нерухомості, був здійснений перерахунок обсягу споживання теплової енергії без виготовлення технічної документацію про приєднання із врахуванням відповідних критеріїв (опалювальної площі нежитлового приміщення - 109, 4 кв. м; показнику температури внутрішнього повітря у приміщенні - 18 градусів Цельсія; показнику середньомісячної температури зовнішнього повітря; фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим), визначивши теплове навантаження 23 Гкал/рік, яке є розрахунковою величиною.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що в розрахунку максимальних часових та річних навантажень про опалення до договору на постачання теплової енергії в гарячій воді (а.с. 62 том 1), за яким і здійснювалось нарахування вартості наданих відповідачу послуг з теплопостачання у спірний період, позивачем відповідно до «Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 застосовується формула СНиП 2.04.07-86 «Тепловые сети», яка згідно із наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 09.12.2008 №568, втратила чинність з липня 2009 року у зв'язку із набранням чинності ДБН В.2.5-39-2008, а відтак здійснення розрахунку вартості теплової енергії після 2009 року по вказаній формулі є безпідставним та таким, що суперечить чинному законодавству.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість наданого позивачем розрахунку вартості послуг з теплопостачання та його невідповідності документам, якими повинно встановлюватися теплове навантаження за змістом пункту 9 Правил користування тепловою енергією.

Щодо розрахунку вартості наданих послуг з теплопостачання, зробленого відповідачем, то такий також судом не приймається до уваги з огляду його невідповідності чинному законодавству в частині застосування у формулі показника Q max, який визначається на підставі СНиП 2.04.07-86 «Тепловые сети».

Водночас суд, в тому числі, задля визначення правильного коефіцієнту обсягу теплової енергії, який підлягає застосуванню в даному випадку та обрахунку вартості наданих послуг, призначав судову технічно-економічну експертизу. Проте така проведена не була за відсутності у експертній установі фахівців з теплопостачання.

Колегія суддів, враховуючи недоведеність позивачем обсягу наданої теплової енергії , беручи до уваги відсутність спеціальних знань задля визначення належного коефіцієнту обсягу теплової енергії, який є розрахунковою величиною для обрахування вартості наданих послуг з теплової енергії у спірний період, самостійно не взмозі здійснити такий розрахунок, у зв'язку з чим не може надати оцінку проведеним відповідачем проплатам у сумі 26859,27грн. (в тому числі 15441,94 грн. після звернення до суду з даним позовом) за відсутності обрахунку основної суми боргу для вирішення питання щодо зарахування сплачених сум за той чи інший період та вирішення питання щодо припинення провадження у справі в цій частині, в зв'язку з чим приходить до висновку про недоведеність суми основного боргу, що тягне за собою недоведеність та безпідставність позовних вимог щодо стягнення інфляційних, річних та пені.

Недоведення позивачем розміру позовних вимог є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.12.2016 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Н.А. Новікова К.В. Аріт Н.М. Кухар