Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
УХВАЛА

"20" грудня 2016 р. Справа № 910/19403/16

За ПОЗОВОМ: Бобровицької міської ради Чернігівської області,

вул. Лупицька, 4, м. Бобровиця, Чернігівська область, 17400

До ВІДПОВІДАЧА: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІС-ДРЕВ",

вул. Закревського, 20, офіс 3, м. Київ, 02660

про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок

Суддя І.В. Кушнір

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від Позивача: ОСОБА_1, доручення №02-09/782 від 13.10.2016, спеціаліст І категорії, юрист.

Від Відповідача: ОСОБА_2, довіреність №28/11 від 28.11.2016, представник.

СУТЬ СПОРУ:

Бобровицькою міською ради Чернігівської області подано позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІС-ДРЕВ, в якій Позивач просить:

1) змінити пункти 5 та 9 договору оренди землі від 08.11.2006, укладеного між Бобровицькою міською ради Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРІС-ДРЕВ під реєстраційним номером №18, виклавши їх у такій редакції:

"п. 5. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 2124882,00 грн. (219,06 грн. за 1 кв. м)";

"п. 9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3 (трьох) відсотків нормативної грошової оцінки землі, що складає 63746,46 грн. (6,57 грн. за 1 кв. м) в рік".

2) змінити пункти 5 та 9 договору оренди землі від 08.11.2006, укладеного між Бобровицькою міською ради Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРІС-ДРЕВ під реєстраційним номером №19, виклавши їх у такій редакції:

"п. 5. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 460026,00 грн. (219,06 грн. за 1 кв. м)";

"п. 9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3 (трьох) відсотків нормативної грошової оцінки землі, що складає 13800,78 грн. (6,57 грн. за 1 кв. м) в рік".

У судове засідання 20.12.2016 з'явилися повноважні представники Позивача та Відповідача.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду представником Відповідача подано клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позовну заяву підписано особою, яка не мала права підписувати її.

Обґрунтовуючи дане клопотання Відповідач вважає, що рішення Бобровицької міської ради від 13.08.2016 "Про надання щорічної основної та додаткової відпустки міському голові ОСОБА_3В." є незаконним, оскільки суперечить вимогам ч.4. ст.12 та ч.ч.1,2 ст. 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

За змістом норм ч.ч.1,2,4 ст. 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" міський голова є головною посадовою особою територіальної громади міста, обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі та не може бути депутатом будь-якої ради.

За змістом норм ч.ч.1,2 ст.50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" секретар міської ради працює в раді на постійній основі, обирається радою з числа її депутатів і не може суміщати свою службову діяльність з іншою посадою, у тому числі на громадських засадах.

Відповідач зазначає, що перше речення ч.2 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до якого у разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв'язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради, характеризує випадки, коли секретар сільської, селищної, міської ради здійснює повноваження сільського, селищного, міського голови.

Тобто, на думку Відповідача, саме названим Законом встановлено, що повноваження міського голови Бобровицької міської ради може виконувати секретар міської ради (ОСОБА_4 у даному випадку) в повному обсязі виключно тоді, коли посада міського голови є вакантною і тільки на визначений законодавчо строк. При цьому, законодавчо не визначено того, в чому саме може проявлятися "неможливість" здійснення міським головою своїх повноважень, коли така посада не є вакантною, і її займає особа, саме якій (а не секретар ради) територіальна громада делегувала відповідні повноваження, зокрема, відсутні законодавчо чітко визначені підстави, обсяг повноважень та строки здійснення таким замісником. Разом з тим, здійснення замість тимчасово відсутнього міського голови його повноважень іншою посадовою особою (секретарем міської ради Л.І Гринь у даному випадку) має обумовлюватись нагальною необхідністю здійснення тих чи інших дій з метою забезпечення належного функціонування органів місцевого самоврядування та недопущення порушення прав і законних інтересів територіальної громади.

Відповідач вважає, що у вищевказаному рішенні Бобровицької міської ради від 13.08.2016 "Про надання щорічної основної відпустки міському голові ОСОБА_3В." відсутнє будь-яке посилання на право приймати таке рішення саме в Законі України "Про місцеве самоврядування в Україні" та не наведено жодного обґрунтування наявністю нагальної необхідності здійснення повноважень секретарем міської ради, вчинення нею тих чи інших дій з метою забезпечення належного функціонування органів місцевого самоврядування міста Бобровиця та недопущення порушення прав і законних інтересів територіальної громади.

Крім того, як зазначено Відповідачем, надане рішення Бобровицької міської ради від 13.08.2016 "Про надання щорічної основної відпустки міському голові ОСОБА_3В." не підписане самим міським головою ОСОБА_3.

При цьому, доручення Бобровицької міської ради від 13.10.2016 року №02-09/782 на представлення інтересів ОСОБА_1, підписане самим міським головою ОСОБА_3.

Згідно з п.1 ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України:

"Господарський суд залишає позов без розгляду, якщо:

1) позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано."

Відповідно до ч.2 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" 2. У разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв'язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради, крім випадків дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови відповідно до Закону України "Про військово-цивільні адміністрації". Секретар сільської, селищної, міської ради тимчасово здійснює зазначені повноваження з моменту дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови і до моменту початку повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на позачергових виборах відповідно до закону, або до дня відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на чергових місцевих виборах.

З матеріалів справи вбачається таке.

Позовна заява вих. №02-09/806 датована 20.10.2016, підписана секретарем ради ОСОБА_4.

Рішенням Бобровицької міської виборчої комісії від 27 жовтня 2015 року №20 "Про результати виборів Бобровицького міського голови" визнано обраним Бобровицьким міським головою ОСОБА_3.

Рішенням Бобровицької міської ради (1 сесія 7 скликання) від 12.11.2015 "Про інформацію голови міської виборчої комісії" визнано повноваження міського голови ОСОБА_3.

Рішенням Бобровицької міської ради (6 сесія 7 скликання) від 12.08.2016 "Про надання щорічної основної та додаткової відпустки міському голові ОСОБА_3В." на період відпустки міського голови з 15.08.2016 по 08.09.2016 та з 03.10.2016 по 24.10.2016 виконання обов'язків і повноважень міського голови покладено на секретаря ради та виконкому ОСОБА_4

У матеріалах справи міститься витяг з вказаного рішення від 12.08.2016, завірений секретарем Бобровицької міської ради та скріплений печаткою ради, а тому суд вважає даний витяг належним доказом по справі.

Зазначене рішення Позивача від 12.08.2016 стосується надання щорічної основної та додаткової відпустки міському голові ОСОБА_3, тобто фактично регулює трудові правовідносини.

Згідно з п.7 ст.12 Господарського процесуального кодексу України:

«Господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.»

Тобто, розгляд трудових спорів господарськими судами можливий лише в межах розгляду справ про банкрутство.

Компетенції саме господарських судів розглядати трудові спори та визнавати незаконними рішення, повязані з врегулюванням трудових правовідносин, в межах позовного провадження ні чинний Господарський процесуальний кодекс України, ні інші нормативно-правові акти, що регулюють компетенцію господарських судів, не передбачають.

Доказів визнання недійсним чи скасування вищевказаного рішення саме повноважним та компетентним судом Відповідачем не представлено, а тому у даного суду відсутні підстави для оцінки зазначеного рішення Відповідача на предмет законності з відповідним висновком про можливу його незаконність.

З урахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення клопотання представника Відповідача про залишення позову без розгляду саме на підставі п.1 ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні представник Позивача надала письмові пояснення, які суд долучив до матеріалів справи.

Представник Відповідача надала відзив на позовну заяву, у якому Відповідач, зокрема, зазначив, що з рішення Бобровицької міської ради від 05.04.2016 не вбачається підстав та розрахунки тих показників щодо нормативної грошової оцінки та орендної плати, що вказані в конкретно визначених розмірах щодо кожної земельної ділянки, як такі, що вирішено внести до договорів оренди, а саме: чому була встановлена орендна плата саме в розмірі 3 (трьох) відсотків і однаково для обох ділянок, з якого розрахунку, із застосуванням яких коефіцієнтів було розраховано нормативну грошову оцінку для кожної земельної ділянки, чим спричинені зміни в показниках нормативної грошової оцінки за 1 м кв. для земельних ділянок, які попередньо були різні, а стали однаковими.

При цьому, витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку, що додані до позову, сформовані 21.09.2016, а не на дату прийняття рішення Бобровицької міської ради від 05.04.2016, та не містять необхідних відомостей про показники, які використані для визначення нормативної грошової оцінки, а саме середньої вартості земельної ділянки, коефіцієнту, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, інших коефіцієнтів.

Також, на думку Відповідача, у вищевказаних витягах неправомірно застосовано коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки в розмірі 3,997, який є кумулятивним значенням коефіцієнта індексації з 1995 року по 01 січня 2015 року, тобто Позивачем не враховано дату попередньо проведеної нормативної грошової оцінки земель, яка затверджена рішенням Бобровицької міської ради від 25.06.2013 Бобровицької міської ради від 05.04.2016 "Про затвердження нормативно-грошової оцінки земель Бобровицької міської ради", і не застосовано коефіцієнти лише після цієї дати.

В постанові Верховного Суду України від 2 березня 2016 року №3-476гс15, висновки якої є обовязковими для суду в силу положень ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України, зазначено про необхідність дослідження судами обґрунтованості та правильності розрахунку розміру орендної плати у позовах про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок.

З урахуванням викладеного, ухвалою суду від 29.11.2016 Позивача було зобовязано надати письмові пояснення з доданням відповідних доказів по суті всіх заперечень, викладених Відповідачем у відзиві, зокрема, щодо:

· невідповідності чинному законодавству представлених Позивачем витягів з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки;

· неправильності розрахунку розміру орендної плати, зокрема порядку застосування відповідних коефіцієнтів.

У судовому засіданні 20.12.2016 представником Позивача надані письмові пояснення, у яких, зокрема, зазначено, що дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Згідно з ч.3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно даних Єдиного державного порталу адміністративних послуг субєктами надання такої адміністративної послуги як "Видача витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки" є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру. Надання зазначеної адміністративної послуги передбачено законодавчими актами України, а саме: Закону "Про оцінку земель", постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1278 "Про затвердження Методики нормативної грошової оцінки земель несільськогосподарського призначення (крім земель населених пунктів)", постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 №213 "Про Методику нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів".

Позивач вважає доводи Відповідача щодо невідповідності чинному законодавству представлених Позивачем витягів з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, а також неправильності розрахунку розміру орендної плати, зокрема порядку застосування відповідних коефіцієнтів надуманими, оскільки Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру не є стороною по справі, не заінтересована особа в даній справі, а витяги, надані Бобровицькій міській раді жодним чином Відповідачем не оскаржувались і на сьогоднішній день є чинними та офіційними документами, наданими Бобровицький міській раді уповноваженим згідно Закону субєктом надання адміністративної послуги.

Таким чином, Бобровицька міська рада, як орендодавець та особа, яка безпосередньо подала позов і просить змінити вищевказані договори оренди в частині розміру орендної плати, замість особистого доведення належними та допустимими письмовими доказами законності, обґрунтованості та правильності розрахунку такого нового розміру орендної плати, як це вимагається від неї ст.ст.4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, фактично переклала всі ці питання на Держгеокадастр.

При цьому, Позивачем не представлено суду належного нормативно-правового обґрунтування:

· надання витягам з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельних ділянок статусу беззаперечного та неоспорюваного доказу;

· необхідності для Відповідача окремого судового оскарження таких витягів і неможливості їх оспорювання в межах даного процесу;

· взагалі реальної можливості окремого судового оскарження таких витягів.

З викладеного вбачається, що Позивачем не було надані вищевказані витребувані судом пояснення та докази.

Ненадання Позивачем вищевказаних документів перешкоджає вирішенню спору, оскільки не дає можливості суду зясувати повно, належно та всебічно всі обставини справи з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення, а саме дослідити доводи Відповідача щодо невідповідності чинному законодавству представлених Позивачем витягів з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки та неправильності розрахунку розміру орендної плати, зокрема порядку застосування відповідних коефіцієнтів.

При цьому, суд враховує наступну практику Європейського Суду з прав людини.

Так, у Рішенні Суду у справі Мала проти України, no. 4436/07, від 03.07.2014 Суд відзначив, що ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами», і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом. Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником

У рішенні Суду у справі Яременко проти України, no. 32092/02, від 12.06.2008, Суд зауважив, що визначаючи, чи було провадження у справі загалом справедливим, також має враховуватись, чи було дотримано прав на захист. Слід, зокрема, розглянути, чи заявникові була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання. Крім того, має бути врахована якість таких доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були отримані, будь-який сумнів щодо їхньої достовірності й точності.

Разом з тим, встановлений ст.69 Господарського процесуального кодексу України двомісячний строк розгляду справи практично сплив.

В судовому засіданні 20.12.2016 представник Позивача заявила клопотання про продовження строку розгляду справи.

Разом з тим, як вбачається з пояснень Відповідача та матеріалів справи, зокрема вищевказаного рішення Бобровицької міської ради від 12.08.2016, Носівський міський голова ОСОБА_3В." з 03.10.2016 по 24.10.2016 перебував у відпустці.

При цьому, доручення Бобровицької міської ради №02-09/782 на представлення її інтересів ОСОБА_1, підписане саме міським головою ОСОБА_3 13.10.2016 року, тобто, в період його перебування у відпустці.

Належних та допустимих письмових доказів, які спростовують дане неузгодження, в судовому засіданні 20.12.2016 суду не представлено.

За викладених обставин, у суду відсутні підстави вважати ОСОБА_1 належно уповноваженим представником Позивача, який має право заявляти клопотання від імені Позивача, в т.ч. щодо продовження строків розгляду справи, а тому дане клопотання не розглядається судом.

Відповідно до п.5 ст.81 Господарського процесуального кодексу України:

"Господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору."

У пункті 4.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 26.12.2011 №18 (із змінами) зазначено, зокрема, наступне.

"При вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами."

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає залишенню без розгляду на підставі п.5 ст.81 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.4 ст.81 Господарського процесуального кодексу України:

„Після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

Керуючись ст.22, п.5 ч.1 ст.81, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити в задоволенні клопотання представника Відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України.

2. Позов залишити без розгляду на підставі п.5 ст.81 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В. Кушнір