ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.2016 Справа № 907/708/16

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ушак І.Г. у відкритому судовому засіданні розглянув справу за позовом інституту сільського господарства Західного Полісся НААН України, с. Шубків Рівненської області до Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції НААН України, с. Велика Бакта Закарпатської області про стягнення заборгованості на суму 43257,00 грн., в т.ч. 19800,00 грн. основного боргу, 3360,00 грн.- пені, 1782,00 грн. 3% річних, 18315, 00 грн. інфляційних втрат

представники:

позивача - ОСОБА_1, представник за довіреністю;

відповідача ОСОБА_2, представник за довіреністю

Позивач звернувся до суду з наведеними вимогами, оскільки відповідач не сплатив у повному обсязі вартість поставленого йому товару, в результаті чого виникла заборгованість на суму 19 800, 00 грн., що становить предмет спору в частині основного боргу. Представник позивача у ході судового розгляду справи наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтування долученими до матеріалів справи документами.

Відповідач письмовим відзивом та його представник в ході судового розгляду справи проти заявлених позовних вимог заперечує, стверджує про відсутність будь-якої заборгованості перед позивачем та про відсутність на підприємстві документів щодо спірної поставки зі спливом понад сім років. Просить застосувати позовну давність до спірних відносин та відмовити у позові.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши у ході судового розгляду пояснення представників сторін, керуючись законом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому суд виходив з наступного.

Спірні правовідносини сторін виникли на підставі договору купівлі-продажу №1 від 27.08.09, за умовами якого продавець позивач у справі проводить відпуск насіння зернових культур (озиме жито Синтетик-38 еліта) (далі-товар), а покупець відповідач у справі, зобовязується прийняти та оплатити товар.

Договором встановлено, що покупець зобовязаний провести повний розрахунок за отриманий товар по видатковій накладній, форма розрахунків - безготівкова.

Матеріалами справи, зокрема, договором, накладною від 27.08.09 № 56, довіреністю серії ЯМХ № 77354, встановлено, що позивач поставив відповідачеві через належним чином уповноважену особу озиме жито на суму 19800,00 грн., вартість якого відповідачем у порядку передбаченолму договором не сплачена, у звязку з чим виникла заборгованість, що є предметом спору в частині основного боргу.

Наведене не спростовано відповідачем.

Таким чином, у ході судового розгляду доведено наявність заборгованості відповідача перед позивачем по оплаті вартості поставленого товару на зазначену суму, що виникла згідно умов договору якнайраніше 28.08.09 та що є порушенням за змістом ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, оскільки субєкти господарювання, якими є сторони спірних відносин, повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Суд, вирішуючи даний спір по суті, з огляду на заяву відповідача про застосування позовної давності керується відповідними приписами Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст.ст. 256, 257 ЦКУ, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 267 ЦКУ позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За наведених фактичних обставин справи та з огляду на наведені приписи цивільного законодавства, суд дійшов висновку про наявність порушеного права позивача, яке однак, не підлягає захисту судом через сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Позивач звернувся до суду 5.07.16, тобто після спливу трьохрічного строку з моменту виникнення заборгованості, і ним не наведено причин пропущення позовної давності, які судом могли бути визнані поважними і за наявності яких порушене право позивача підлягало би захисту, відтак - у позові належить відмовити повністю.

За змістом ст.ст. 44-49 ГПКУ судові витрати належить покласти на позивача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 44-49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України,

суд вирішив:

1. У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду в порядку передбаченому цим же кодексом. Повний текст рішення складено 19.12.16

Суддя Ушак І.Г.