РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Справа № 918/858/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є. ,

судді Розізнана І.В.

секретар судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача не з`явився;

відповідача не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери" на рішення господарського суду Рівненської області від 17.10.16 у справі № 918/858/16 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія " ОСОБА_1 і партнери"

до Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "ДАК" Автомобільні дороги України

про стягнення заборгованості із врахуванням індексу інфляції , трьох процентів річних в сумі 201 332,10 грн.

В судовому засіданні 30.11.2016 оголошувалась перерва до 14.12.2016 згідно ст.77 ГПК України.

В судовому засіданні 14.12.2016 оголошувалась перерва до 21.12.2016 згідно ст.77 ГПК України.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Рівненської області від 17.10.2016 у справі № 918/858/16 (суддя Войтюк В.Р.) у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери" до Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "ДАК" Автомобільні дороги України про стягнення заборгованості із врахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних в сумі 201 332,10 грн., відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що матеріалами справи встановлено, що має місце невиконання Філією "Рівненський райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" своїх зобовязань щодо своєчасної оплати поставленого товару, а відтак і порушення прав та законних інтересів позивача, як нового кредитора за зазначеним договором. Однак відповідачем подана заява про застосування строків позовної давності при вирішенні спору. Таким чином, зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару у покупця настало 06.10.2011, а право вимоги у кредитора настало 11.10.2011 і перебіг трирічного строку позовної давності закінчився 11.10.2014. Позивач же звернувся з позовною заявою до господарського суду Рівненської області суду 08.08.2016, тобто з пропущенням трирічного строку позовної давності. Відтак, з огляду на вищезазначене, та те, що судом встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія " ОСОБА_1 і партнери" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення господарського суду Рівненської області від 17.10.2016 у справі № 918/858/16 про відмову в задоволенні позову. Прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовну заяву ТОВ «МЮК «ОСОБА_1 і партнери» до Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості із врахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних, з урахуванням наявних у матеріалах справи клопотань щодо відшкодування судових витрат.

Зокрема, скаржник вважає, що дане рішення суду є незаконним, та таким, що ухвалене без урахування всіх обставин по даній справі та з порушення норм матеріального. Апелянт вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги наступні обставини, які є підставами для задоволення у повному обсязі поданої позовної заяви: схвалення відповідачем укладення його відособленим підрозділом (Філією «Рівненський райавтодор») у спрощений спосіб договору купівлі-продажу на підставі видаткової накладної № 41 від 05.10.2011 та акту прийому-передачі від 05.10.2011. Переривання трирічного строку позовної давності підписанням філією «Рівненський райавтодор» 30.07.2011 акту звіряння взаємних розрахунків із ТОВ «Дігюнса».

На адвокатський запит ДПІ у м.Рівному ГУ ДФС у Рівненській області надано лист від 28.09.2016, № 12433/17-16-12-01, яким підтверджено включення відповідачем - Дочірнім підприємством «Рівненський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» податку на додану вартість в сумі 16 500.00 грн. по контрагенту ТОВ «Дігюнса» до складу податкового кредиту за жовтень 2011 року. Вказане у даному листі підтверджує обізнаність відповідача про укладення Філією «Рівненський райавтодор» з ТОВ «Дігюнса» вищевказаного договору купівлі-продажу, а тому є беззаперечним доказом схвалення відповідачем укладення його відособленим підрозділом вищевказаного договору купівлі-продажу. Скаржник звертає увагу суду на те, що в силу законодавства України відповідну податкову декларацію з податку на додатку вартість міг подати лише відповідач, так як він являється платником ПДВ.

На думку скаржника, вищевикладені обставини свідчать про вчинення конклюдентної дії з прийняття до виконання укладеного у спрощений спосіб договору купівлі-продажу на підставі видаткової накладної № 41 від 05.10.2011 та Акту прийому-передачі від 05.10.2011, відомості про який містяться в податковій накладній від 05.10.2011, на підставі якої ДП «Рівненський облавтодор» і було заповнено податкову декларацію з додатками і яка включена ТОВ «Дігюнса» до Реєстру виданих та отриманих податкових накладних. Відповідно до пункту 5.8. Положення про Філію «Рівненський райавтодор» відносини філії з іншими суб'єктами підприємницької діяльності будуються на підставі договорів, що укладаються підприємством, і доручень підприємства. Контроль за діяльністю філії здійснюється шляхом надання підприємству статистичної звітності і податкових декларації. Отже, контролюючи діяльність своєї філії, ДП «Рівненський облавтодор», як юридична особа і платник податків, відобразив у податкових документах, поданих ним до Державної податкової інспекції у м. Рівне, факт купівлі товару за вищевказаним договором-купівлі-продажу, відомості про який містяться у цих податкових документах, чим фактично вчинив дію, спрямовану на набуття цивільних прав та обов'язків, тобто, прийняття правочину до виконання. Доказів про відмову від прийняття товару, його повернення ТОВ «Дігюнса», здійснення коригування податкової звітності (сум ПДВ), тобто про відмову від прийняття спірного договору до виконання, ДП "Рівненський облавтодор" до матеріалів справи не долучено, про їх існування не зазначено.

Крім того, на думку скаржника строк позовної давності щодо стягнення 99 00,00 грн. розпочався 10.10.2011 та завершився 11.10.2014. У межах даного строку, а саме 30.07.2014 було вчинено дію, яка свідчить про визнання боргу - підписано акт звірки взаєморозрахунків, що в свою чергу свідчить про переривання трирічного строку позовної давності.

Скаржник, також, спростовує твердження суду першої інстанції, про те, що у вищевказаному акті взаємозвірки станом на 30.07.2014, не зазначено хто його укладає та підписує зі сторони Філії «Рівненський райавтодор», прийшов до висновку про неможливість встановлення чи є уповноважена така особа на підписання даного акту, тим що у листі ТОВ «Дігюнса» Керівнику Філії «Рівненський райавтодор» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 31.07.2014 № 17 містилося прохання «вписати до документів ПІБ керівника філії». Таким чином, неналежне заповнення Філією «Рівненський райавтодор» бухгалтерських документів автоматично не спростовує його правову дійсність. Крім того, наявність на акті звіряння від 30.07.2014 відтиску печатки Філії «Рівненський райавтодор» підтверджує правомірність (дійсність) даного акту.

На підтвердження даної позиції скаржник посилається на позицію ВГСУ, висловленої у справі № 21/235-09, аналіз ч.2 ст.207 ЦК України, ч.1 ст.181 ГК України, свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує лише форму правочину, в якій його вчинено, - письмову, а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, вчиненому в письмовій формі.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі, не погоджується з підтримкою судом першої інстанції, позиції представника відповідача про відсутність повноважень у керівника Філії «Рівненський райавтодор» на підписання 30.07.2014 акту взаємних розрахунків. Вважає, що згідно ч.4 ст.95 ЦК України, керівники філій та представництв призначаються юридичною

особою і діють на підставі виданої нею довіреності. У звязку із укладенням у спрощений спосіб договору купівлі-продажу, фактичним отриманням 05.10.2011 відповідного товару; підписанням акту прийому-передачі від 05.10.2011, керівник філії не лише мав право, а був зобов'язаний на виконання вимог положення про Філію підписати акт звіряння взаємних розрахунків станом на 30.07.2014 року.

Зазначає, що відсутність доказів застосування до начальника Філії «Рівненський райавтодор» персональної відповідальності за укладення у спрощений спосіб договору купівлі-продажу та за отримання товару свідчить про обізнаність ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» щодо взаємовідносин філії із ТОВ «Дігюнса» з урахуванням п.п.5.5., 5.10., 6.2. Положення про філію. Отже, укладений сторонами у спрощений спосіб договір купівлі-продажу виконувався сторонами та вважається схваленим. Крім того, відповідно до п.3.3. Положення про Філію «Підприємство несе відповідальність по зобовязаннях Філії». З часу укладення у спрощений спосіб договору купівлі-продажу на підставі видаткової накладної № 41 від 05.10.2011 року та акту прийому-передачі від 05.10.2011 року до подання позову, відповідач жодним чином не повідомляв ні ТОВ «Дігюнса», ні позивача, про відсутність повноважень керівника Філії на укладення договору, про несхвалення вказаного правочину. Договір у судовому порядку не було визнано недійсним.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на підпункт 48.5.1. пункту 48.5. статті 48 Податкового кодексу України, ч.4 ст.95, ст. 241 Цивільного кодексу України, п.4.4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 року № 10.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 918/858/16 у складі: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Розізнана І.В., суддя Мельник О.В..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження у вказаному складі колегії суддів та призначено її розгляд на 30.11.2016 о 10:00 год.

Розпорядженням керівника апарату суду від 30.11.2016 у зв'язку із відрядженням судді-члена колегії ОСОБА_2 у період з 30.11.2016 по 01.12.2016 включно та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, на виконання службової записки головуючого судді (судді-доповідача) у справі призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.11.2016 у справі № 918/858/16 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Гудак А.В., суддя Розізнана І.В., суддя Олексюк Г.Є..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери" на рішення господарського суду Рівненської області від 17.10.2016 у справі № 918/858/16 до провадження у новому складі суду: головуючий суддя Гудак А.В., суддя Розізнана І.В., суддя Олексюк Г.Є.

30.11.2016 на адресу суду надійшло від позивача клопотання на виконання вимог ухвали суду від 08.11.2016 про долучення до матеріалів справи належним чином завіреного витягу з ЄДРПОУ ТОВ «МЮК «ОСОБА_1 і партнери» станом на 29.11.2016.

30.11.2016 на адресу суду надійшло від відповідача відзив, в якому просить позивачу у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

У відзиві відповідач, вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 17.10.2016 у справі №918/858/16 є законним, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Вважає, що позивач звернувся з позовною заявою до господарського суду Рівненської області суду 03.08.2016, тобто з пропущенням трирічного строку позовної давності. Посилання позивача та його представника на те, що перебіг позовної давності переривався, так як Філією "Рівненський райавтодор" підписано акт звіряння взаємних розрахунків, що свідчить про визнання відповідачем свого боргу, є безпідставним. Акт звіряння взаємних розрахунків станом на 30.07.2014, який на думку позивача є документом, який перериває сплин строку позовної давності, підписаний особами філії "Рівненський райавтодор", яка не є юридичною особою, а її керівник чи бухгалтер, що підписали даний акт, не мають відповідних повноважень для здійснення конклюдентних дій, тобто визнання правочину юридичною особою. Відповідно, переривання строку позовної давності, не відбулося, про що було встановлено судом.

Представник позивача в судовому засіданні 30.11.2016 підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити, з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні 30.11.2016 апеляційну скаргу заперечив в повному обсязі з підстав викладених у відзиві, вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

12.12.2016 на адресу суду надійшло від позивача письмові пояснення, в яких позивач вважає, що враховуючи аргументи викладені в поданій апеляційній скарзі та в поданих по даній справі письмових поясненнях, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

13.12.2016 на адресу суду надійшли від позивача додаткові письмові пояснення до яких на підтвердження своїх вимог додає копії судових рішень.

Представник позивача в судовому засіданні 14.12.2016 підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити, з мотивів наведених в апеляційній скарзі та додаткових письмових пояснень.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.12.2016 апеляційну скаргу заперечив в повному обсязі з підстав викладених у відзиві, вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

19.12.2016 на адресу суду надійшли від позивача додаткові письмові пояснення до яких на підтвердження своїх вимог додає копії судових рішень. Разом з тим, враховуючи аргументи викладені в поданій апеляційній скарзі та в поданих по даній справі письмових поясненнях переконаний, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

В судове засідання 21.12.2016 позивач та відповідач - своїх представників не направили, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать підписи уповноважених осіб в розписці про оголошення перерви в судовому засіданні, яка долучена до матеріалів справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях 30.11.2016, 14.12.2016, 21.12.2016 обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженої ухвали, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери" задоволити частково, рішення господарського суду Рівненської області від 17.10.16 р. у справі № 918/858/16 слід скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2011 Товариством з обмеженою відповідальністю "Дігюнса" видано накладну №41 про відпущення ОСОБА_3 трьох бочок бітумного концентрату вартістю 99 000,00 грн.(а.с. 10 т.1)

04.10.2011 відповідачем на імя ОСОБА_3 видана довіреність №492 на отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дігюнса" трьох бочок бітумного концентрату. (а.с. 11 т.1)

05.10.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дігюнса" та Дочірнім підприємством "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі Філії "Рівненський райавтодор", укладено акт прийому-передачі. (а.с. 12 т.1)

Згідно даного акту на підставі договору №20/11Б від 20.09.2011 виконавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Дігюнса" було передано замовнику - філії "Рівненський райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" 3 бочки бітумного концентрату "Perma-patch" вартістю 99 000,00 грн.

Позивач зазначає, що згідно акту прийому-передачі від 05.10.2011, оплата за поставлений товар мала бути проведена не пізніше 3 робочих днів з моменту підписання акту (тобто до 10 жовтня 2011 року включно), проте станом на 04 серпня 2016 року така оплата проведена не була.

30.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дігюнса" та філією «Рівненський райавтодор» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» був укладений акт звіряння взаємних розрахунків станом на 30.07.2014 за договором купівлі-продажу №20/11Б від 20.09.2011. Згідно даного акту, станом на 30.07.2014 у відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Дігюнса" існує заборгованість у розмірі 99000,00 грн.

31.07.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю "Дігюнса" в звязку з проведенням аудиторської перевірки, приведенням всіх документів у відповідність до законодавства України на адресу філії ««Рівненський райавтодор» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» надісланий лист №17 з проханням передати належний ТОВ «Дігюнса» екземпляр договору №20/11 від 20.09.2011, який був укладений у спрощений спосіб на підставі видаткової накладної №41 від 05.10.2011 та акту прийому-передачі від 05.10.2011 та вписати до акту звіряння взаємних розрахунків станом на 30.07.2014 за договором купівлі-продажу №20/11Б від 20.09.2011 ПІБ керівника філії, підписати, поставити печатку та відправити на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дігюнса".

На підставі ст.ст. 512-516 ЦК України 21.07.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дігюнса", як Первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери", як Новим кредитором укладено договір про відступлення права вимоги №10.

Відповідно до п. 1.1. договору про відступлення права вимоги №10, Первісний кредитор - ТОВ "Дігюнса" відступає (передає), а Новий кредитор - ТОВ "Міжнародна юридична компанія " ОСОБА_1 і партнери" приймає на себе, належне Первісному кредитору, право вимагати від Філії "Рівненський райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (; місцезнаходження юридичної особи: вул. Гагаріна, 32, м. Рівне, 33028) погашення заборгованості в загальному розмірі 377 526 грн. 20 коп.

В п. 1.2. договору про відступлення права вимоги №10 від 21.07.2016 сторони погодили, що за цим договором Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника - Філії "Рівненський райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" належного виконання зобовязань по сплаті заборгованості у загальному розмірі 377 526 грн. 20 коп., з Боржника на користь Первісного кредитора на підставі:

- Договору купівлі-продажу 03/13М від 18.04.2013 р.:

- Договору купівлі-продажу укладеного у спрощений спосіб на підставі видаткової накладної №41 від 05 жовтня 2011 року та акту прийому-передачі від 05 жовтня 2011 року.

Пунктом 1.3. договору, передбачено, що Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника Філії "Рівненський райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (; місцезнаходження юридичної особи: вул. Гагаріна, 32, м. Рівне, 33028) стягнення неустойки, інфляційних втрат та 3% річний (згідно ст. 625 ЦК України).

В п. 5.1. договору про відступлення права вимоги №10 від 21.07.2016 зазначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

Договір підписаний керівниками двох сторін та скріплений їх печатками.

21.07.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю "Дігюнса" на юридичну адресу відповідача надіслано лист №10/07, яким повідомлено про укладення між ТОВ «Дігюнса» та ТОВ «Міжнародна юридична компанія «ОСОБА_1 і партнери» договору про відступлення права вимоги №10 від 21 липня 2016 року.

Згідно відмітки на рекомендованому повідомленні та згідно даних УДППЗ "Укрпошта" вказаний вище лист Продавця №10/07 від 22 липня 2016 року Відповідачем отримано 25 липня 2016 року.

За приписами ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати.

Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання) положеннями ст. 610 ЦК України визнається як порушення зобов'язання.

Відповідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом.

Отже, колегією суддів встановлено, що відповідно до двосторонньо підписаного представниками сторін (без зауважень та заперечень) та посвідченого печатками акту прийому - передачі від 05.10.2011, ТОВ «Дігюнса» передано, а відповідачем прийнято 3 бочки бітумного концентрату «Perma-patch» загальною вартістю 99000,00 грн. Оплата за поставлений бітумний концентрат «Perma-patch» проводиться не пізніше 3-х робочих днів, з моменту підписання даного акту.

Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що строк оплати за отриманий відповідачем від ТОВ «Дігюнса» бітумний концентрат «Perma-patch» за вказаним актом, останній день - 10 число (включно) жовтня 2011 року.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до приписів ст. 549 ЦК України пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.1. ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, з огляду на вищенаведене, має місце невиконання Філією "Рівненський райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" своїх зобовязань щодо своєчасної оплати за товар, а відтак і порушення прав та законних інтересів Позивача, як Нового кредитора за зазначеним договором.

Однак, відповідачем, під час розгляду справи в суді першої інстанції, подана заява про застосування строків позовної давності №6/1342 від 22.08.2016. (а.с. 56-57 т.1). В даній заяві відповідач зазначає, що оскільки договір купівлі-продажу укладений у спрощений спосіб, договором не встановлено інший строк оплати отриманого філією «Рівненський облавтодор» товару. Отже, зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару у покупця настав наступного дня після оформлення товаросупровідних документів - 06.11.2011. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Вважає, що позивач звернувся з позовною заявою до суду з пропущенням трирічного строку. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно, просить суд застосувати позовну давність та наслідки її спливу, у звязку із чим відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери" у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, відмовив в задоволенні позовних вимог на підставі ст.267 ЦК України в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Крім того, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що акт звіряння взаємних розрахунків станом на 30.07.2014 за договором купівлі-продажу №20/11Б від 20.09. не може бути прийнятий до уваги судом як належний доказ переривання перебігу строку позовної давності за вимогами про оплату товару, з підстав, що не зазначено хто його укладає та підписує зі сторони Філії "Рівненський райавтодор", а відтак не вбачається за можливе встановити чи є уповноваженою така особа на підписання даного акту, а саме чи є вона керівником філії, головним бухгалтером і чи має довіреність від імені юридичної особи на здійснення вказаних дій, а отже, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі вже після спливу строку позовної давності.

Проте, з такими доводами та висновками суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За змістом положень ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу.

Строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом.

Таким чином, момент, з яким пов'язується початок перебігу строку позовної давності, розпочинається з наступного дня після настання строку виконання зобов'язання або з дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оплата мала відбутися у жовтні 2011 року (з урахуванням вихідних днів до 11.10.2011), і саме з цього дня розпочався строк позовної давності для основного боргу та для нарахування 3% річних та інфляційних втрат у даній справі і перебіг трирічного строку позовної давності закінчився 11.10.2014.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Виходячи з наведених положень Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогами про сплату процентів та інфляційних нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" (із змінами).

Однак, колегією суддів встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дігюнса» і філією «Рівненський райавтодор» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ ДК «Автомобільні дороги України» 30.07.2014 підписаний та завірений печатками сторін акт звіряння взаємних розрахунків станом на 30.07.2014 за видатковою накладною №41 від 05 жовтня 2011 року.

Згідно з п.п. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

При цьому, до дій, що свідчать про визнання особою свого боргу належить, зокрема, підписання в межах строку позовної давності уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір. (п. 4.4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" (із змінами)).

Відповідно, вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу заявлена в межах строку позовної давності.

Однак, суд першої інстанції не прийняв в якості належного доказу визнання відповідачем суми боргу зазначений акт звіряння взаємних розрахунків станом на 30.07.2014 за видатковою накладною №41 від 05 жовтня 2011 року, посилаючись на те, що не зазначено хто його укладає та підписує зі сторони Філії "Рівненський райавтодор", а відтак не вбачається за можливе встановити чи є уповноваженою така особа на підписання даного акту, а саме чи є вона керівником філії, головним бухгалтером і чи має довіреність від імені юридичної особи на здійснення вказаних дій. Також суд посилався на те, що сам лише факт скріплення даного акта печаткою філії, не може свідчити про те, що його зі сторони філії підписано уповноваженою особою.

Проте, судова колегія не може погодитися із цим з наступного.

Так, технічні вимоги до розміщення відтиску печатки на документах, включаючи договори, встановлені у п.5.26 ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлювання документів". Відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи. Відбиток печатки ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ. Цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, договори, листи тощо, створювані в результаті діяльності, у тому числі й підприємств, установ, організацій та їх обєднань усіх форм власності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на акті підтверджує лише форму акту, в якій його вчинено - письмову, а відповідно, сам факт вчинення визнання відповідачем заборгованості підтверджується наявністю печатки на документі, що має письмову форму. Отже, наявність печатки на акті звіряння взаємних розрахунків є свідченням скріплення не підпису особи, а самого документа.

Як вбачається з матеріалів справи, на акті звіряння взаємних розрахунків станом на 30.07.2014 за видатковою накладною №41 від 05 жовтня 2011 року міститься печатка відповідача філії «Рівненський райавтодор» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ ДК «Автомобільні дороги України» .

Тобто, проставляючи печатку підприємства в розділі "Від Філія «Рівненський райавтодор» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ ДК «Автомобільні дороги України»", відповідач своїми діями підтвердив наявність заборгованості за видатковою накладною №41 від 05 жовтня 2011 року у сумі 99000,00 грн..

Крім того, наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.01.2011 № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.02.2011 за № 158/18896, визнано таким, що втратив чинність, наказ МВС від 11.01.1999 № 17 "Про затвердження Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28.04.1999 за № 264/3557.

Таким чином, з 21.02.2011 (дата набрання чинності наказом МВС від 11.01.2011 № 5), скасована видача дозволів на виготовлення печаток і контроль над виготовленням круглих печаток з боку дозвільної системи МВС. Підтвердження законності виготовлення печаток і відповідальність за їх використання покладена на власників печаток - керівників підприємств, приватних підприємців, нотаріусів, лікарів, адвокатів та інших відповідальних осіб.

Положеннями пунктів 65, 68, 72 та 73 постанови Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 року № 1893 "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію" (чинною на моменту підписання вищезазначеного акта) передбачено, що особи, що персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Печатки і штампи повинні зберігатися у сейфах або металевих шафах. Бланки дозволяється зберігати у шафах, що надійно замикаються та опечатуються. Печатки і штампи, виготовлені з дозволу органів МВС, здаються для знищення цим органам за місцезнаходженням організацій. Перевірка наявності печаток, штампів і бланків здійснюється щорічно комісією, призначеною наказом керівника організації. У разі порушення правил обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків комісія проводить службове розслідування, результати якого оформляються актом довільної форми та доводяться до відома керівника організації. У разі втрати печаток і штампів керівники організацій зобов'язані негайно повідомити про це органи МВС та вжити заходів для їх розшуку.

Враховуючи викладене, відповідальність та контроль за дотриманням порядку зберігання печатки філії «Рівненський райавтодор» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ ДК «Автомобільні дороги України», а також контроль за законністю користування нею покладається на керівника підприємства, а саме начальника філії «Рівненський райавтодор» ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ ДК «Автомобільні дороги України», печаткою якої скріплено акт звіряння взаємних розрахунків станом на 30.07.2014 за видатковою накладною №41 від 05 жовтня 2011 року.

Разом з тим, як суду апеляційної інстанції так і суду першої інстанції, доказів, які б свідчили про незаконне використання печатки, проведення службового розслідування за фактом незаконного використання печатки, викрадення, втрати або іншого вибуття печатки з володіння відповідача, а також доказів звернення до правоохоронних органів за фактом викрадення, втрати чи незаконного використання печатки відповідачем надано не було.

Крім того, з матеріалів справи вбачається , що порядок діяльності філії "Рівненський райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" регулювався положенням, філії "Рівненський райавтодор" дочірнього підприємства " Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі за текстом - ''Положення філії" у відповідних відмінках), в якому, зокрема, встановлені певні обмеження на укладення договорів начальником філії (а.с. 91-97 т.1).

Так, відповідно до пунктів 5.2. 5,3, 5.8 статті 5 Положення філії остання готує проекти договорів на виконання робіт та послуг і подає їх на підписання Підприємству. За результатами виконаних робіт і послуг Філія складає і підписує від імені Підприємства акти виконаних робіт, представляє їх Підприємству для розрахунків з замовниками. Відносини Філії з іншими суб'єктами підприємницької діяльності будуються на підставі договорів, що укладаються Підприємством, і доручень Підприємства. Контроль за діяльністю Філії здійснюється шляхом надання Підприємству статистичної звітності і податкових декларацій. Персональну відповідальність за вірогідність даних, відбитих у декларації і статистичних звітах, актах виконаних робіт і послуг несуть начальник і головний бухгалтер Філії.

Частиною 1 ст. 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває своїх цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Разом з тим, абзац 2 ч. З ст. 92 ЦК України встановлено, що у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знана чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Судова колегія зауважує, що згідно абзацу 6, 8 п. 3.3 Постанови ВГСУ від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" (із змінами) зазначається таке: припис абзацу першого частини третьої ст. 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої ст. 92 ЦК України).

Крім того, слід взяти до уваги таке, що відповідно до п. 5.10 ст. 5 Положення філії всю повноту відповідальності за матеріальні цінності, що знаходяться у Філії, облік і звітність, а також виконання вимог цього Положення несе начальник Філії. Відповідальність за організацію бухгалтерського і податкового обліку покладається на головного бухгалтера філії.

Відповідно до абзацу 8 ст. 2 Положення філії предметом діяльності Філії є закупівля, постачання та збут продукції, матеріалів і енергоносіїв.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Положення філії остання самостійно здійснює господарську діяльність відповідно до завдань, встановлених підприємством.

Крім того, в абз. 2 п. 3.2 статті 3 Положення, філії зазначено, що Підприємство несе відповідальність за зобов'язанням Філії.

Враховуючи викладене, керівник відповідача повинен був контролювати законність користування печаткою, та відповідати за її використання, тобто за проставлення її на акті звіряння взаємних розрахунків станом на 30.07.2014 за видатковою накладною №41 від 05 жовтня 2011 року, а відтак посилання відповідача на те, що даний акт підписано не встановленою особою колегією суддів до уваги не беруться.

Отже, колегія суддів дослідивши обставини, пов'язані із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу (частина перша ст. 264 ЦК України), встановлено, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Відповідно, колегією суддів встановлено, що відповідачем 30.07.2014 вчинено дію, що свідчить про визнання боргу, а саме підписано уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність основного боргу в сумі 99000,00 грн.

За наведених вище обставин, перебіг строку позовної давності перервався в 2014 році підписанням акту звіряння взаємних розрахунків станом на 30.07.2014 за видатковою накладною №41 від 05 жовтня 2011 року, а тому в задоволенні заяви філії "Рівненський райавтодор" дочірнього підприємства " Рівненський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" від 22.08.2016 №6/1342 про застосування строків позовної давності щодо стягнення основного боргу в сумі 99000,00 грн.(а.с.56-57 т.1), слід відмовити.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності про стягнення суми основного боргу у розмірі 99000,00 грн. за підставі видаткової накладної №41 від 05.10.2011 та акту прийому-передачі від 05.10.2011 сплив є передчасним та таким, що не відповідає обставинам справи, оскільки мало місце переривання строку позовної давності щодо вимог про стягнення основного боргу, що підтверджено підписанням акту звірки станом на 30.07.2014, з якого вбачається визнання відповідачем спірної заборгованості у сумі 99000,00 грн.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним, посилання відповідача на те, що укладення у спрощений спосіб договору купівлі-продажу на підставі видаткової накладної №41 від 05.10.2011 та акту прийому-передачі від 05.10.2011 виконано з перевищенням повноважень керівника філії «Рівненський райавтодор».

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Схвалення таких дій можливе у різних формах, зокрема шляхом подання відповідної заяви, мовчазною згодою, здійсненням дій, які свідчать про прийняття правочину.

Колегією суддів встановлено, що листом ДПІ у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 28.09.2016 від 12433/17-16-12-01 (а.с.4-6 т.1) підтверджено, що Дочірнім підприємством "Рівненський облавтодор" було заповнено та подано до Державної податкової інспекції у м. Рівне податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2011року з додатком № 5 "Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів", в якому зазначено, що згідно детальної інформації по платнику податку на додану вартість, щодо автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів Дочірнім підприємством «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК Автомобільні дороги України» до складу податкового кредиту жовтня 2011 включено суму податку 16500,00 грн. по Товариству з обмеженою відповідальністю «Дігюнса» (код 33629017, іпн 88).

При цьому, відповідно до реєстру виданих та отриманих податкових накладних встановлено, що виписана Товариством з обмеженою відповідальністю «Дігюнса» на імя ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ «Автомобільні дороги України» податкова накладна №3 від 05.10.2011 на загальну суму 99000,00 грн., з них 82500,00 грн. база оподаткування, а 16500,00 грн. сума ПДВ, прийнята ДПІ у Солом`янському районі м.Києва 21.11.2011.

На підставі наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що ДП "Рівненський облавтодор" вчинено конклюдентні дії з прийняття до виконання договору купівлі-продажу на підставі видаткової накладної №41 від 05.10.2011 та акту прийому-передачі від 05.10.2011, відомості про який містяться в податкових накладних на підставі яких ДП "Рівненський облавтодор" і було заповнено податкову декларацію з додатками і яка включена позивачем до реєстру отриманих податкових накладних.

Відповідно до пункту 5.8. Положення про Філію "Рівненський райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" відносини філії з іншими субєктами підприємницької діяльності будуються на підставі договорів, що укладаються підприємством, і доручень підприємства. Контроль за діяльністю філії здійснюється шляхом надання підприємству статистичної звітності і податкових декларації.

Таким чином, контролюючи діяльність своєї філії, ДП "Рівненський облавтодор", як юридична особа і платник податків, відобразив у податкових документах, поданих ним до Державної податкової інспекції у м. Рівне, факт поставки товару за договору купівлі-продажу на підставі видаткової накладної №41 від 05.10.2011 та акту прийому-передачі від 05.10.2011, відомості про який містяться у цих податкових документах, чим фактично вчинив дію, спрямовану на набуття цивільних прав та обов'язків, тобто, прийняття правочину до виконання.

Доказів про відмову від прийняття товару, його повернення Товариству з додатковою відповідальністю "Дігюнса", здійснення коригування податкової звітності (сум ПДВ), тобто про відмову від прийняття спірного договору до виконання, ДП "Рівненський облавтодор" до матеріалів справи не долучено, про їх існування не зазначено.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, які свідчать про наступне схвалення купівлі-продажу на підставі видаткової накладної №41 від 05.10.2011 та акту прийому-передачі від 05.10.2011з боку ДП "Рівненський облавтодор" укладеного керівником філії.

Оскільки, як встановлено колегією суддів, існує заборгованість відповідача перед позивачем, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 99000,00 грн. є обґрунтовані, законні та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п.4.4.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" (із змінами) зазначено, що визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Отже, стосовно додаткових вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат позовна давність не переривається, а тому ці вимоги можуть бути задоволені лише у межах трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

Колегія суддів, приймаючи до уваги розрахунок позивача щодо інфляційних нарахувань, вважає, що позовні вимоги в цій частині повинні бути задоволені частково, оскільки період нарахування повинен бути (враховуючи звернення позивача із позовом 08.08.2016) з 30.07.2014 по 04.08.2016 та задоволенню підлягає сума інфляційних у розмірі 66330,00 грн., яка була розрахована судом наступним чином - 99000,00х167,0% (100,80%х102,90%х102,40%х101,90%х103,00%х103,10%х105,30%х110,80%х114,00%х102,20%х100,40%х99,00%х99,20%х102,30%х98,70%х102,00%х100,70%х100,90%х99,60%х101,00%х103,50%х100,10%х99,80%х99,90%х99,70%) = 0,00 = 66330,00 грн. для визначення індексу за будь який період необхідно індекси за кожен місяць, що входять у відповідний період, перемножити між собою (Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Лист ВСУ № 62-97 від 03.04.1997 року). В іншій частині стягнення інфляційних у сумі 120681,00 грн. слід відмовити.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок 3% річних колегія суддів також зауважує на інший період їх нарахування, а саме з 30.07.2014 по 04.08.2016 у сумі 5996,96 грн., яка була розрахована наступним чином 99000,00х3х737/365/100 = 5996,96 грн., а відтак в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В іншій частині стягнення 3% річних у сумі 8324,14 грн. слід відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат, які пов`язані із оплатою послуг адвоката ОСОБА_4 та наданих під час розгляду справи в суді першої інстанції клопотань представника позивача про відшкодування витрат, які пов`язані із явкою представника позивача у засідання господарського суду Рівненської області, судова колегія зазначає про наступне.

Частиною 1 ст. 44 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (із змінами) відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України, судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката, інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (із змінами та доповненнями) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

У пункті 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (із змінами) зазначається, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом ч. 3 ст. 48 та ч. 5 статті 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Таку правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Позивачем додано до матеріалів справи, клопотання про відшкодування судових витрат, які пов`язані із оплатою адвоката з копіями наступних документів (а.с.45-62 т.2) : 1) адвокатського запиту до ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 23.09.2016; 2) ордера серії РН-391 №031 від 23.09.2016; 3) адвокатського запиту до ДП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 29.09.2016; 4) фіскального чеку про відправлення поштового конверту із штрих кодовим ідентифікатором №998; 5) ордера серії РН-391 №033 від 229.09.2016; 6) договору про надання правової допомоги № 022/16 від 20.09.2016; 7) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія РН№ 1159 від 04.07.2015; 8) довідки про взяття на облік платника податків від 13.07.2015 №371; 9) акту прийому-передачі наданих послуг від 30.09.2016; 10) розрахункової квитанції від 30.09.2016 №812804 .

Отже, з урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що в наявних матеріалах справи наявні документи, які б підтверджували надання послуг саме адвокатом та сплати позивачем відповідних послуг у розмірі 1160,00 грн..

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку що вимоги позивача про стягнення з відповідача 1160,00 грн. витрат, які пов`язані із оплатою послуг адвоката ОСОБА_4, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Клопотання представника позивача від 05.09.2016, 22.09.2016, 10.10.2016, 17.10.2016 (а.с. 101-102, 122-123 т.1, а.с.63-64, 87-88 т.2) які надані суду першої інстанції, про відшкодування судових витрат, які пов`язані із явкою представника позивача у засідання господарського суду Рівненської області і стягнення з відповідача на користь позивача суми грошових коштів, витрачених представником позивача на відрядження з м. Києва до м. Рівного на загальну суму 2915 грн. 46 коп. не підлягають задоволенню, оскільки такі витрати не входять до складу судових витрат, передбачених ст.44 ГПК України, а отже відповідно до ст.49 ГПК України не можуть бути розподілені при прийнятті рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення прийнято при неповному зясуванню обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ст. 49 ГПК України позивачем понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати по сплаті судового збору, то зазначені витрати відшкодовуються за рахунок відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 104 ГПК України рішення господарського суду Рівненської області від 17.10.16 підлягає скасуванню, з відповідним частковим задоволенням судом апеляційної інстанції позовних вимог за результатами апеляційного перегляду справи в розмірі 99000,00 грн. основного боргу, інфляційних у розмірі 66330,00 грн. за період з 30.07.2014 по 04.08.2016, три проценти річних у сумі 5996,96 грн. за період з 30.07.2014 по 04.08.2016, з перерозподілом судового збору згідно з приписами ст. 49 ГПК України.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 49 ГПК України, покладається судом на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 49, 99,101,103,104,105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери" задоволити частково.

Рішення господарського суду Рівненської області від 17.10.2016 у справі № 918/858/16 скасувати та прийняти нове: «Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "ОСОБА_1 і партнери" до Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "ДАК" Автомобільні дороги України про стягнення основного боргу в сумі 99000,00 грн., інфляційних у розмірі 187011,00 грн., три проценти річних у сумі 14321,10 грн., та судові витрати задоволити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "ДАК" Автомобільні дороги України (33028, м. Рівне, вул. Остафова, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія " ОСОБА_1 і партнери" (01033, вул. Шота Руставелі, буд.27, оф.17, м.Київ, ) 99000 (девяносто девять тисяч) грн. 00 коп. суми основного боргу, інфляційні у розмірі 66330 (шістдесят шість тисяч триста тридцять) грн. 00 коп., три проценти річних у сумі 5996 (пять тисяч девятсот девяносто шість) грн. 96 коп., судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 2569 (дві тисячі пятсот шістдесят девять) грн. 90 коп., 1160 (одна тисяча сто шістдесят) грн.. 00 коп. судових витрат, які пов`язані із оплатою послуг адвоката.

В стягненні з Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "ДАК" Автомобільні дороги України (33028, м. Рівне, вул. Остафова, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія " ОСОБА_1 і партнери" (01033, вул. Шота Руставелі, буд.27, оф.17, м.Київ, ) - інфляційних у сумі 120681,00, три проценти річних у сумі 8324,14 та судових витрат 2915,46 грн., відмовити.»

Стягнути з Дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "ДАК" Автомобільні дороги України (33028, м. Рівне, вул. Остафова, 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія " ОСОБА_1 і партнери" (01033, вул. Шота Руставелі, буд.27, оф.17, м.Київ, ) 2826 (дві тисячі вісімсот двадцять шість) грн. 89 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

На виконання зазначеної постанови господарському суду Рівненської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Розізнана І.В.