ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року Справа № 914/1162/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О. - головуючого (доповідач),
Грека Б.М.,
Малетича М.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Державного підприємства "Регіональні електричні мережі"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 28.09.2016
у справі№ 914/1162/14 Господарського суду Львівської області
за позовомДержавного підприємства "Регіональні електричні мережі"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Мебель сервіс",
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Відкрите акціонерне товариство "Червоноградський ремонтно-механічний завод", 2) Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, 3) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області
про за участю від позивача: від відповідача: від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:витребування майна з чужого незаконного володіння, ОСОБА_4, ОСОБА_5, 1)не з'явились, 2)не з'явились, 3)ОСОБА_6,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.05.2016 у справі № 914/1162/14 (у складі колегії суддів: Фартушок Т. Б. - головуючого, Коссак С. М., Пазивачев В. М.) в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували його права власності на спірне майно; не доведено, що він був власником спірного майна станом на момент відчуження такого та право останнього як власника на витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України. Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази щодо наявності на момент відчуження відповідачу права власності на спірне майно у третьої особи-1, чинність укладеного договору купівлі-продажу від 23.12.2009 та інші обставини справи, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, судом встановлено, що позивачем не доведено порушення прав відповідача, тому суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для застосування строків позовної давності.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 у справі № 914/1162/14 (у складі колегії суддів: Бойко С. М. - головуючого, Мирутенко О. Л., Якімець Г. Г) рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2016 у справі № 914/1162/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 у справі № 914/1162/14, Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 у справі № 914/1162/14, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників сторін та представника 3-ї особи 3), перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що наказом міністра вугільної промисловості України від 27.06.1996 № 290а вирішено:

-затвердити акти оцінки вартості цілісних майнових комплексів державних підприємств "Укрзахідвугілля", в тому числі Червоноградського ремонтно-механічного заводу,

-перетворити Державне підприємство "Червоноградський ремонтно-механічний завод" у Відкрите акціонерне товариство "Червоноградський ремонтно-механічний завод".

Міністром вугільної промисловості України затверджено Перелік майна (будівель, споруд і передавальних пристроїв) станом на 01.07.1996, включених в акт оцінки на приватизацію "Червоноградський ремонтно-механічний завод". До зазначеного переліку включено приміщення механічної майстерні та контори-лабораторії.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 30.11.1998 № 1277 вирішено приватизувати Відкрите акціонерне товариство "Червоноградський ремонтно-механічний завод" та затвердити план розміщення акцій Відкритого акціонерного товариства "Червоноградський ремонтно-механічний завод".

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області від 26.12.2000 № 1329 затверджено протокол № 4 від 14.12.2000 засідання комісії з продажу акцій Відкритого акціонерного товариства "Червоноградський ремонтно-механічний завод".

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 24865850 від 22.12.2009 Відкрите акціонерне товариство "Червоноградський ремонтно-механічний завод" є власником нежитлових будівель, а саме: контора-лабораторія (площею 413,8м.кв) і механічна майстерня (площею 855,4м.кв), що знаходяться за адресою: Львівська обл., м.Червоноград, вул.Промислова, 1.

Між Відкритим акціонерним товариством "Червоноградський ремонтно-механічний завод" (продавець, третя особа 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мебель-Сервіс" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу від 23.12.2009, за умовами якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає та оплачує такі будівлі:

- контора-лабораторія, поз. №1 площею 413,8 м2,

- механічна майстерня, поз. №2 площею 855,4 м2,

що знаходяться за адресою: Львівська область, місто Червоноград, вулиця Промислова, будинок, 1.

Продавцем передано покупцю зазначені будівлі за актом приймання-передачі нежитлових будівель від 23.12.2009.

Право власності на спірні приміщення зареєстровано за відповідачем, про що видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25168041 від 28.01.2010.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.04.2014 № 914/946/13-г в задоволенні позову відмовлено. Зазначене рішення залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.06.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2013. При цьому, судом касаційної інстанції вказано, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК України. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобов'язальний спосіб захисту. У зобов'язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Зазначене стало підставою для звернення Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" до Товариства з обмеженою відповідальність "Мебель-Сервіс" з віндикаційним позовом.

Предметом позову є вимога про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Мебель-Сервіс" повернути Державному підприємству "Регіональні електричні мережі" майно шляхом вилучення в натурі, а саме житлові будівлі: контору лабораторію, вартістю 397797,66 грн., що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Червоноград, вул. Промислова 1, загальною площею 413,8 кв.м.; механічну майстерню (споруду цеху), вартістю 412182,23 грн., що знаходиться за адресою: Львівська обл., м. Червоноград, вул. Промислова 1, загальною площею 855,4 кв.м.

Як на підставу позову позивач посилається на статтю 388 ЦК України та зазначає, що третя особа-1 не мала права відчужувати спірне майно, оскільки відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України № 395 від 31.07.2003 як державне майно, що не ввійшло до статутного фонду акціонерного товариства, передано з балансу третьої особи-1 на баланс ДП "Укренерговугілля" (нині ДП "Регіональні електричні мережі", позивач у справі), що оформлено двостороннім актом приймання-передачі.

Судами встановлено, що наказом Міністерства палива та енергетики України від 13.02.2003 № 83 створено на базі підприємства селищних електричних мереж ВО "Донецьквугілля" Державне підприємство "Укренерговугілля".

Наказом Міністерства палива та енергетики України від 31.07.2003 № 395 "Про передачу основних засобів з балансу ВАТ "Червоноградський ремонтно-механічний завод" на баланс ДП "Укренерговугілля" зобов'язано голову правління Відкритого акціонерного товариства "Червоноградський ремонтно-механічний завод" передати з балансу підприємства, а генеральному директору Державного підприємства "Укренерговугілля" -прийняти на баланс підприємства основні засоби залишковою балансовою вартістю 15741,30грн. станом на 01.06.2003 згідно з додатком. Зазначеним додатком визначено перелік основних засобів, які підлягають до передачі, серед яких містяться механізована майстерня та контора-лабораторія.

На виконання зазначеного наказу Відкритим акціонерним товариством "Червоноградський ремонтно-механічний завод" передано Державному підприємству "Укренерговугілля", зокрема, приміщення механізованої майстерні та контори-лабораторії, про що складено акт приймання-передачі від 31.07.2003.

Наказом Міністерства палива та енергетики від 17.08.2007 № 404 вирішено перетворити Державне підприємство "Укренерговугілля" у Відкрите акціонерне товариство "Укренерговугілля".

Міністерством палива та енергетики України передано відкритому акціонерному товариству "Укренерговугілля" спірні приміщення, про що свідчить акт приймання-передачі від 07.12.2007.

Наказом Міністерства палива та енергетики від 13.11.2008 № 557 вирішено припинити діяльність Відкритого акціонерного товариства "Укренерговугілля" шляхом реорганізації - перетворення в Державне підприємство "Укренерговугілля", установлено, що Державне підприємство "Укренерговугілля" є правонаступником усіх майнових прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства "Укренерговугілля" згідно з передавальним балансом.

Наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.05.2009 № 278 вирішено внести зміни до наказу від 13.11.2008 № 557 шляхом зміни назви підприємства - Державне підприємство "Укренерговугілля", на Державне підприємство "Регіональні електричні мережі".

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.02.2010 № 5/246 (19/310) у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства "Червоноградський ремонтно-механічний завод" до Відкритого акціонерного товариства "Укренерговугілля", правонаступником якого є Державне підприємство "Регіональні електричні мережі", про витребування майна, в задоволенні позовних вимог відмовлено. При цьому, суд керувався тим, що передача майна з балансу Відкритого акціонерного товариства "Червоноградський ремонтно-механічний завод" на баланс Державного підприємства "Укренерговугілля" здійснено відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 31.07.2003 № 395, який є чинним на час розгляду даного спору в суді.

З огляду на зазначене місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку, що відповідач у справі № 5/246(19/310) - Відкрите акціонерне товариство "Укренерговугілля", правомірно володіє спірним майном на підставі чинного акта органу державної влади, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За інформацією Фонду державного майна України, відображеною в листі від 01.12.2011 № 10-15-16293, на балансі Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" перебували споруда цеху та приміщення контори-лабораторії.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.02.2013 № 914/404/13-г за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Червоноградський ремонтно- механічний завод" до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мебель-Сервіс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу контори-лабораторії та механічної майстерні від 23.12.2009 в задоволенні позову відмовлено, оскільки станом на час прийняття Київським апеляційним адміністративним судом судового рішення право власності на спірне майно зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Мебель-Сервіс".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2016 у справі № 5015/3264/12, в якій беруть участь ті ж сторони, встановлено наступне: "Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.02.2010 у справі № 5/246 (19/310), у його мотивувальній частині встановлено, що ДП "Регіональні електричні мережі" правомірно володіє спірним майном на підставі чинного акта органу державної влади. При цьому, у вказаному рішенні не згадується і не надається оцінка фактам уже існуючих на дату прийняття такого рішення державних реєстрацій на спірне нерухоме майно, а саме: за ВАТ "Червоноградський ремонтно-механічний завод" зареєстрованих в КП Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" 02.03.2009 в книзі 2ю/нж, номер запису: 151, реєстраційний номер 27958165, та за ТОВ "Мебель -Сервіс" згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 25168041 від 28.01.2010, виданого тим КП Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації". Суд приймає до уваги наведені встановлені обставини відповідно до ст.35 ГПК України.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2015 № 813/8066/14, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 у справі № 876/3177/15, у позові Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" до Комунального підприємства Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, відмовлено повністю. У зазначеній адміністративній справі Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" просило визнати протиправними дії по реєстрації прав власності на нерухоме майно - нежитлові будівлі, а саме: контору-лабораторію і механічну майстерню за місцезнаходженням: м. Червоноград, вул. Промислова, 1; скасування державної реєстрації права власності на зазначені об'єкти за № 27958165 від 05.08.2009; зобов'язання виключити з реєстру прав власності на нерухоме майно нежитлові будівлі, а саме: контору-лабораторію і механічну майстерню за місцезнаходженням: м. Червоноград, вул. Промислова, 1, за реєстраційним номером 27958165 від 05.08.2009.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини встановлені постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2015 № 813/8066/14, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2016 у справі № 5015/3264/12, рішенням Господарського суду Львівської області від 25.02.2013 № 914/404/13-г, рішенням Господарського суду Львівської області від 22.04.2014 № 914/946/13-г не потребують доказування, тому доводи апеляційної скарги про недослідження судом першої інстанції обставин справи, а також недослідження наявності або відсутність права власності на спірне нерухоме майно у Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" - є безпідставними.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 24865850 від 22.12.2009, Відкрите акціонерне товариство "Червоноградський ремонтно-механічний завод" є власником нежитлових будівель, а саме: контора-лабораторія (площею 413,8м.кв) і механічна майстерня (площею 855,4м.кв) (спірне майно), що знаходяться за адресою: Львівська обл., м.Червоноград, вул.Промислова, 1.

У п.п. 22-23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 роз'яснено якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутись до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до статті 387 ЦК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

У постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-95цс13 викладено правову позицію, у якій зазначено, що згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісність набуття в розумінні статті 388 ЦК України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна від набувача, при цьому випадки такого витребування законодавством обмежуються, зокрема пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що витребування майна можливе в разі його вибуття з володіння власника не з його волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Судом апеляційної інстанції зазначено, що у п.п. 24-25 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 роз'яснено, що факт відплатності придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

Вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння в порядку ст. 388 ЦК України, суд має встановити, чи вибуло спірне майно із володіння власника або особи, якій він передав його у володіння, за наявності на це згоди законного розпорядника такого майна (постанова Верховного Суду України від 12.02.2013 у справі N 3-3гс13).

У постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі № 6-3090цс15 викладено правову позицію, у якій зазначено, що відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Як роз'яснено в п. 26 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Відповідно до приписів ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе без достатніх на те правових підстав.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що спірне майно вибуло з володіння Відкритого акціонерного товариства "Червоноградський ремонтно-механічний завод" з його волі, як власника майна та на законних підставах, в результаті укладення договору купівлі-продажу від 23.12.2009 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Мебель-Сервіс", що підтверджується вказаними рішеннями, що мають преюдиційний характер.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 у справі № 914/1162/14 Господарського суду Львівської області прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином постанова Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 у справі № 914/1162/14 Господарського суду Львівської області підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 у справі № 914/1162/14 Господарського суду Львівської області залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 у справі № 914/1162/14 Господарського суду Львівської області залишити без змін.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж. О.
Судді:Грек Б. М.
Малетич М. М.