КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа№ 910/14222/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

секретар Колеснік М.П.

за участю представників:

від позивача - Козій Ю.В.

від відповідача - Максименко І.І., Сюйва І.В., Ігнатенко І.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод ПТО» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод ПТО»

до Приватного підприємства «Науково-технологічний центр Редуктор»

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ "Київський завод ПТО» звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення коштів попередньої оплати та розірвання договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 в задоволені позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення постановлене з порушення норм матеріального права, при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, а тому просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ апеляційна скарга для розгляду була передана колегії суддів у складі: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.11.2016 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 20.12.2016.

Через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є обґрунтованим та законним, а тому просив в задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

В призначене судове засідання 20.12.2016 з`явилися представники позивача, відповідача та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне.

01.02.2016 між ТОВ «Київський завод ПТО» (покупець) та ПП «Науково-технологічний центр Редуктор» (постачальник) був укладений договір поставки № 010201.

Відповідно до п. 1.1. договору сторони визначили, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Специфікацією № 1 від 01.02.2016 до договору (додаток №1) сторонами встановлено наступне найменування товару, що постачається за договором: редуктор РК-500-40-22М-УЗ у кількості 1 шт., редуктор РК-500-40-22М-УЗ у кількості 1 шт., редуктор 1Ц2У-200-10-21-УЗ у кількості 1 шт., редуктор ВК-550-71-33-УЗ у кількості 1 шт., редуктор Ц2-350-50-12 у кількості 1 шт., редуктор Ц2-350-50-21 у кількості 1 шт.

Загальна вартість товару по специфікації № 1 становить 250000,20 грн., в тому числі ПДВ - 41666,70 грн.

Відповідно до п.2.1 договору, покупець оплачує поставлений постачальником товар за цінами, що визначені у відповідних рахунках-фактурах.

Загальна вартість товару в рахунках-фактурах зазначена з урахуванням ПДВ

Пунктом 2.3 договору передбачено, що оплата здійснюється шляхом переказу покупцем на розрахунковий рахунок постачальника передоплати у розмірі 50% вартості товару протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту виставлення постачальником рахунку-фактури на підставі цього договору, а решту 50% - по факту готовності товару до відвантаження.

Відповідно до специфікації №1 від 01.02.2016 року строк поставки 45 банківських днів з моменту 50% зарахування оплати за товар на розрахунковий рахунок постачальника.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що ним умови договору поставки були виконані в повному обсязі, вартість редукторів сплачена в 100% розмірі, в той час як відповідач не здійснив поставку товару в обумовлені договором строки.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, мотивує це тим, що представником позивача особисто був отриманий договірний товар за адресою відповідача, а отже відсутні підстави для поверенння передоплати та розірвання договору поставки.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору позивачем сплачено за редуктори 250000,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, а саме:

- № 113 від 09.02.2016 на суму 125000,10 грн. з призначенням платежу: "попередня оплата (50%) за редуктори згідно рахунку № 226/8 від 05.02.2016",

№ 345 від 05.04.2016 на суму 103780,80 грн. з призначенням платежу: "попередня оплата (доплата) за редуктори згідно рахунку № 226/8 від 05.02.2016",

- № 377 від 11.04.2016 на суму 21219,30 грн. з призначенням платежу: "попередня оплата (доплата) за редуктори згідно рахунку № 226/8 від 05.02.2016".

Відповідно до п.3.1 договору, товар повинен бути поставлений покупцю у строки визначенні у відповідному рахунку-фактурі, специфікації.

Постачальник має право на дострокову поставку кожної партії товару в межах періоду поставки з обов'язковим повідомленням покупця про це в строк 5 (п'яти) календарних днів до моменту запланованої поставки (п.3.2 договору).

Згідно з п.3.3 договору, на момент передачі товару, постачальник передає покупцю: оригінали рахунку-фактури, оригінали специфікації; оригінали видаткової; податкову накладну в електронному вигляді, оформлену належним чином та зареєстровану протягом 15-ти календарних днів з моменту виписки паспорт на товар.

Відвантаження товару здійснюється на умовах: DAP склад покупця (інкотермс 2010), а склад покупця уточнюються перед відвантаженням (п.4.1 договору).

Товар постачається у звичайній для нього упаковці, а у разі її відсутності - повинен бути упакований таким способом, що виключає його пошкодження при транспортуванні (п.4.2 договору).

Згідно з п.4.5 договору, товар вважається переданим у власність покупця за кількістю та якістю та таким, що відповідає всім вимогам відповідних ДСТУ або іншій нормативно-технічній документації, що встановлює вимоги до якості товару, після підписання уповноваженими особами постачальника та покупця видаткових накладних, оформлених належним чином.

Як зазначено позивачем в позовній заяві строк поставки товару настав 13 квітня 2016 року (на 45-ий банківський день з моменту зарахування 50% оплати за товар, після 100% зарахування оплати за товар), однак станом на складання позовної заяви товар, визначений специфікацією не поставлено.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що листом вих. № 102 від 05.04.2016 відповідач повідомив позивача про те, що ним виготовлено по передоплаті 50% рахунка 226/8 редуктори: РК-500-40-22М-УЗ у кількості 1 шт., 1Ц2У-200-10-21-УЗ у кількості 1 шт., РК-500-40-22М-УЗ у кількості 1 шт., Ц2-350-50-12(21) у кількості 2 шт. просили доплатити та отримати продукцію.

Відповідно до накладної № 380 від 06.04.2016 представником відповідача ОСОБА_6 на підставі довіреності № 144 від 05.04.2016 року отримано 5 редукторів на загальну суму 207561,60 грн.

Листом вих. № 110 від 11.04.2016 відповідач повідомив позивача про готовність редуктора ВК-550-71-33-УЗ у кількості 1 шт. до відвантаження. Просив здійснити доплату в розмірі 21219,30 грн. та отримати товар.

Відповідачем зазначено, що відповідно до накладної № 402 від 12.04.2016, яка не підписана представником позивача, останнім отримано редуктор ВК-550-71-33-УЗ у кількості 1 шт. на суму 42438,60 грн.

З наявної в матеріалах справи довіреності № 144 від 05.04.2016 на ім'я ОСОБА_6 вбачається, що на ній не міститься підпис директора та печатка позивача, а тому позивач заперечував факт поставки товару.

З приводу вищезазначеного, відповідачем у відзиві на позовну заяву та апеляційну скаргу було зазначено, що згідно умов договору товар відповідач мав доставити на склад позивача своїм транспортом, позивач 06.04.2016 прибув на склад відповідача зі своїм транспортом для отримання товару. Прибуття за товаром зі своїм транспортом позивач мотивував форс-мажорними обставинами на своєму підприємстві та терміновістю отримання товару.

Представник позивача для отримання товару пред'явив довіреність № 44 від 05.04.2016 з реквізитами позивача, видану на ім'я менеджера з постачання ОСОБА_6 з вказаними його паспортними даними на отримання 5-ти одиниць товару, які було сплачено 100% їх вартості.

Довіреність не мала підпису керівника позивача та відбитка печатки. Але, оскільки позивачу було дуже необхідно отримати товар, про що неодноразово вимагалося по телефону та електронній пошті, та даний представник позивача неодноразово отримував товар від відповідача, на виконання інших договорів, що укладались між сторонами раніше, товар був відвантажений.

12.04.2016 року представнику позивача на його транспорті була відвантажена шоста одиниця товару.

ОСОБА_6, як 06.04.2016 так і 12.04.2016 було надано необхідні супровідні документи, а саме оригінали видаткових накладних підписаних відповідачем, оригінали рахунків-фактур та паспорти на товар.

Другий екземпляр видаткових накладних, який мав підписати та завірити печаткою позивач, так само як і довіреність на отримання товару, позивач зобов'язався передати відповідачу протягом найближчих днів.

Саме так сторони працювали в попередній угоді в жовтні 2015 року, тоді належним чином підписані та завірені печаткою документи відповідачу позивачем були повернуті протягом тижня. Цього разу позивач вищезазначені документи відповідачу не повернув.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звернувся до правоохоронних органів із заявою в порядку ст. 214 КПК України про кримінальне правопорушення за ч.2. ст.190 КК України щодо злочину у сфері службової діяльності вчиненого службовими особами ТОВ "Київський завод ПТО". У заяві відповідач зазначав, що проти приватного підприємства "Науково-технологічний центр Редуктор" скоєно кримінальне правопорушення, що має ознаки складу злочину - шахрайства. Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський завод ПТО" шляхом обману та зловживання довірою, за попередньою змовою групою осіб, отримало майно за договором поставки, за яке через суд вимагає повернення сплачених грошових коштів, як за неотримане.

На підставі вищезазначеної заяви 21 вересня 2016 року відкрито кримінальне провадження № 0011358.

В рамках даного кримінального провадження 11 жовтня 2016 року слідчим відділення розслідування злочинів у сфері службової діяльності СВ Деснянського УП ГУ НП в місті Києві Труновим Ю.А., було допитано свідка ОСОБА_6, який працює менеджером з постачання в ТОВ "Київський завод ПТОВ" та оформлено допит свідка відповідним протоколом, копія якого міститься в матеріалах справи.

Так, відповідно до вказаного протоколу, менеджер з постачання ОСОБА_6, який є працівником позивача, надав свідчення, що ТОВ "Київський завод ПТО" було оплачена стовідсоткова вартість товару, після чого ПП "Науково-технологічний центр Редуктор" надав ТОВ "Київський завод ПТО" Редуктора у кількості 6 штук, які на його погляд були неналежної якості.

Остання партія редукторів була надана з метою випробовування їх чи підійде даний товар якості, при чому розхідні накладні сторонами не оформлювались.

В наслідок проведених випробувань редукторів працівниками ТОВ "Київський завод ПТО" встановлено, що вони є бувшого використання тобто є не нові, що суперечить умовам договору, про що складено відповідний акт рекламації та запропоновано ПП "Науково-технологічний центр Редуктор" прийняти рішення щодо подальшого розпоряджання цим майном.

Також, свідком зазначено про те, що накладні на поставку редукторів у кількості шести штук сторонами не підписувалися.

В постанові про закриття кримінального провадження від 24.10.2016 встановлено, що враховуючи те, що під час досудового розслідування після дослідження документів та проведення допитів, щодо поставки редукторів, яке здійснювалось на підставі договору поставки № 010201 від 01 лютого 2016 року між ПП "Науково-технологічний центр Редуктор" в особі директора Максименка І.І. та ТОВ "Київський завод ПТО" в особі генерального директора ОСОБА_8 встановлено, що редуктори РК-500-40-22М-УЗ, РК-500-40-22М-УЗ, 1Ц2У-200-10-21-УЗ, ВК-550-71-33-УЗ, Ц2-350-50-12, Ц2-350-50-21 були поставлені до ТОВ "Київський завод ПТО" при цьому здійснивши за це оплату у розмірі 250 тисяч гривень.

Тобто умови договору поставки № 010201 від 01 лютого 2016 року виконані в повному обсязі. Факт шахрайства передбачений ч.1 ст.190 КК України відсутній та вбачаються цивільно-правові правовідносини, тому кримінальне провадження підлягає закриттю.

Крім того, в матеріалах справи наявний акт від 10.10.2016 складений менеджером з постачання ОСОБА_6, менеджером з постачання ОСОБА_9, затверджений керівником проектно-конструкторського відділу ТОВ "Київський завод ПТО" в якому зазначено, що при проведенні огляду і результатів випробувань редукторів РК-500-40-22М-УЗ, РК-500-40-22М-УЗ, 1Ц2У-200-10-21-УЗ, ВК-550-71-33-УЗ, Ц2-350-50-12, Ц2-350-50-21 прийшли до висновку, що редуктори не є новими, тобто бувші у вжитку і не підлягають гарантії щодо експлуатації таких.

При використанні загрожують правилам техніки безпеки та не відповідають вимогам безпеки охорони праці, а тому підлягають поверненню за вимогою ПП "Науково-технічний центр редуктор".

Отже, все вище зазначене підтверджує доводи відповідача, що ним умови договору були виконані належним чином та вчасно, та поставка товару відбулась в повному обсязі.

Крім того, апелянт, звертаючись до суду з апеляційною скаргою, фактично не заперечував факт поставки редукторів, а надавав доводи стосовно того, що такі редуктори є не договірними та неналежної якості.

Стосовно даного, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.3 договору сторони визначили, що товар приймається за кількістю та якістю відповідно до умов договору, а у випадках не передбачених договором - відповідно до ГК України.

Згідно із п.5.1 у випадку виявлення покупцем при прийманні товару зовнішніх ушкоджень, невідповідності кількості останній зобов`язаний повідомити про це представника постачальника, що здійснює передачу товару та скласти письмовий акт з претензіями та підписавши його обома сторонами в день приймання-передачі.

Пунктом 5.2.1 договору сторони визначили, що у разі виявлення недоліків товару, покупець зобов`язується не використовувати товар до усунення непорозумінь з цього приводу.

У випадку виявлення недоліків товару, покупець зобов`язаний повідомити про це постачальника протягом 3 календарних днів з моменту виявлення, але не пізніше 10 днів з моменту отримання та викликати представника постачальника для встановлення причин виникнення даних дефектів та для підписання відповідного двостороннього акту про фактичне виявлення недоліків товару та встановлення причин їх виникнення.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, позивач заперечував взагалі факт поставки та отримання редукторів на виконання умов договору поставки від 01.02.2016, а вже після подання позову до суду, 10.10.2016 був складений акт про те, що отримані редуктори є бувшими у вжитку та їх використання є неможливим.

Отже, позивач, при отриманні товару (даний факт встановлений вище) не було дотримано умов договору щодо порядку складання акту у випадку виявлення недоліків товару та повідомлення постачальника про виявлені дефекти, отриманий позивачем товар майже 6 місяців знаходився у покупця та останній не направляв постачальнику будь-яких листів чи інших повідомлень щодо якості поставленого товару та не здійснював будь-яких дій, направлених на повернення редукторів постачальнику.

Зауваження апелянта, що постачальник знав про недоліки поставленого товару, а тому він (постачальник), відповідно до ч.2 ст. 688 ЦК України, не має право посилатись на неотримання від покупця повідомлення про порушення умов договору, не приймається до уваги колегією суддів, з огляду на те, що апелянтом не було жодними доказами доведений суду факт обізнаності відповідача стосовно недоліків виготовленого товару те, що останній замовчав даний факт та навмисно поставив покупцю дефектний товар.

Стосовно твердження апелянта про те, що вказаний товар є не договірним, колегія суддів зазначає, що відповідно до умов специфікації (додаток № 1 до договору поставки) сторони домовились про постачання відповідачем редукторів: редуктор РК-500-40-22М-УЗ у кількості 1 шт., редуктор РК-500-40-22М-УЗ у кількості 1 шт., редуктор 1Ц2У-200-10-21-УЗ у кількості 1 шт., редуктор ВК-550-71-33-УЗ у кількості 1 шт., редуктор Ц2-350-50-12 у кількості 1 шт., редуктор Ц2-350-50-21 у кількості 1 шт.

Згідно із актом, що був складений 10.10.2016 менеджером з постачання ОСОБА_6, менеджером з постачання ОСОБА_9, затверджений керівником проектно-конструкторського відділу ТОВ "Київський завод ПТО" в ньому були зазначені тіж самі редуктори (РК-500-40-22М-УЗ, РК-500-40-22М-УЗ, 1Ц2У-200-10-21-УЗ, ВК-550-71-33-УЗ, Ц2-350-50-12, Ц2-350-50-21), що й в специфікації до договору, що були поставлені відповідачем, проте, на думку позивача, є бувші у вжитку і не підлягають гарантії щодо експлуатації таких.

Отже, зауваження апелянта з цього приводу є хибними та безпідставними.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, зважаючи на те, що судами обох інстанцій було встановлено та доведений факт здійснення належної та своєчасної поставки відповідачем товару позивачу, вимоги останнього щодо повернення суми передоплати в розмірі 250000,20 грн. обґрунтовано не були задоволені місцевим судом.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання зобов'язань за специфікації №1 до договору поставки № 010201 від 01 лютого 2016 року у розмірі 27184,97 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п.6.2 договору за порушення строків поставки товару, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару, поставка якого прострочена, за кожен день прострочення.

Враховуючи те, що вимога про стягнення є похідною від основної, а також беручи до уваги те, що відповідачем спростовано факт прострочення поставки товару, тому вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі 27184,97 грн. є необґрунтованими та правомірно не були задоволені місцевим судом до стягнення.

Крім того, позивачем заявлена вимога щодо розірвання договору поставки № 010201 від 01.02.2016, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київський завод ПТО" та Приватним підприємством "Науково-технологічний центр Редуктор" без посилання на будь-які норми закону чи пункти договору, а також підстав такого розірвання.

Відповідно до п.7.3 договору, договір не може бути змінений або розірваний достроково в односторонньому порядку.

Внесення змін або дострокове розірвання договору допускається тільки за взаємною згодою обох сторін шляхом укладання письмової угоди та проводиться відповідно до ст. 188 ЦКУ.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно з ч.1 статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Відповідно ч. 1 до статті 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 статті 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов'язує можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України при істотній зміні обставин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 27.02.2012 за № 3-9гс12.

Враховуючи те, що судом встановлено факт виконання умов договору сторонами та не зазначення позивачем підстав розірвання договору, місцевий суд правомірно дійшов висновку, що вимоги позивача щодо розірвання договору поставки № 010201 від 01.02.2016 року є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що позивач у встановленому законом порядку обставини, які повідомлені відповідачем, не спростував, належних доказів на заперечення відомостей повідомлених відповідачем судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод ПТО», а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод ПТО» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод ПТО» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський завод ПТО» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 у справі № 910/14222/16- без змін.

Матеріали справи № 910/14222/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко