КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2016 р. Справа№ 911/1635/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Жук Г.А.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: ОСОБА_2 за дов. б/н від 18.06.2014р.

від відповідача: не з»явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду Київської області

від 29.09.2016 року

у справі № 911/1635/16 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової

інспекції Головного управління ДФС у Київській області

про стягнення 29 704, 20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про стягнення 29 704, 20 грн. матеріальної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем безпідставними та неправомірними діями відповідача при проведенні та за наслідками проведення у грудні 2014 р. документальної позапланової виїзної перевірки дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період господарської діяльності з 25.10.2011 р. по 31.12.2013 р.

Рішенням Господарського суду Київської області від 29.09.2016р. у справі № 911/1635/16 в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2016р. у справі № 911/1635/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимог задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016р. апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 було прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 26.12.2016р.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2016 р. по справі № 911/1635/16 було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи у зв'язку з виходом судді у відпустку 26.12.2016 р. (яка не є суддею - доповідачем) Зубець Л.П.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 26.12.2016 р. для розгляду справи № 911/1635/16 було сформовано склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Жук Г.А. Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2016р. апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 було прийнято до провадження

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав повністю та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_3 є фізичною особою - підприємцем, зареєстрований 10.07.2003 р. Основним видом його діяльності є роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

Як вбачається з акта від 12.12.2014 р. № 4556/17-02/НОМЕР_1, у період з 1 грудня 2014 р. по 5 грудня 2014 р. проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 за період з 25 жовтня 2011 року по 31 грудня 2013 року.

За висновками цього акта, фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 було порушено вимоги: пункту 168.1 статті 168 та пункту 167.1 статті 167, пункту 176.2 статті 176, підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України через неутримання та несплату податку з виплаченого фізичній особі доходу, у зв'язку із чим донараховано податок з доходів фізичних осіб - найманих працівників у сумі 19 500 грн; пункту 1 частини другої статті 6, пункту 10 статті 1, частини п'ятої статті 8 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - занижено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у загальній сумі 53 118 грн, в тому числі в 2011 році на 4 086 грн, в 2012 році на 24 516 грн та у 2013 році у сумі 24 516 грн.

ФОП ОСОБА_3 подано заперечення на акт перевірки, разом з тим вони залишені без розгляду.

На підставі названого акта перевірки 30.12.2014 р. ДПІ прийнято наступні рішення: податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено грошове зобов'язання із податку з доходів найманих працівників у сумі 19 500 грн за основним платежем і на 4 875 грн за штрафними санкціями; рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 26 559 грн.

30.12.2014 р. ДПІ винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-, згідно якої ФОП ОСОБА_3 зобов'язано сплатити суми недоїмки із єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 53 118 грн. Вказані рішення оскаржено ФОП ОСОБА_3 в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 06.02.2015 р. № 200/14/10-36-10-01-04 про результати розгляду скарг податкове повідомлення-рішення від 30.12.2014 р. № , рішення від 30.12.2014 р. № та вимогу від 30.12.2014 р. № Ф- залишено без змін, а скарги без задоволення.

У березні 2015 р. ФОП ОСОБА_3 звернувся в Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу та рішення про результати розгляду скарги.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.08.2015 р. у справі № 810/953/15 за позовом ФОП ОСОБА_3 до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу та рішення про результати розгляду скарги позов задоволено частково і вирішено, у тому числі, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області № від 30.12.2014 р.; визнати протиправною та скасувати вимогу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про сплату боргу № Ф- від 30.12.2014 р.; визнати протиправним та скасувати рішення Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 30.12.2014 р. № .

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2015 р. постанову Київського окружного адміністративного суду від 17.08.2015 р. у справі № 810/953/15 залишено без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, вказані обставини встановлені постановою Київського окружного адміністративного суду від 17.08.2015 р. у справі № 810/953/15 за позовом ФОП ОСОБА_3 до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу та рішення про результати розгляду скарги.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 29 704, 20 грн. матеріальної шкоди, а саме витрати, понесені позивачем на оплату правової допомоги за угодою про надання правової допомоги № 12/2014 від 15.12.2015 р., укладеною між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2, внаслідок неправомірних дій Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області при проведенні документальної позапланової виїзної перевірки дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період господарської діяльності з 25.10.2011 р. по 31.12.2013 р. та оскарження її результатів.

Згідно з ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Пунктом 2 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 р. „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" зазначено, що правильне розмежування підстав відповідальності необхідне ще й тому, що розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором, може бути обмеженим (стаття 225 ГК України), а при відшкодуванні позадоговірної шкоди, остання підлягає стягненню у повному обсязі (стаття 1166 ЦК України).

Зазначене розмежування підстав відповідальності потрібне також тому, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов'язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду відшкодовує особа, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на особу, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, навіть якщо ця особа безпосередньо не здійснювала експлуатації цього джерела.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Однак щодо зобов'язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з цього загального правила, тобто коли обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на особу без її вини (статті 1173, 1174, 1187 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Що ж до заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, то його володілець звільняється від обов'язку відшкодування шкоди тільки тоді, коли доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Якщо з матеріалів справи вбачається, що груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого господарський суд зменшує розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування. Шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.

Вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, наприклад, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини.

У разі випадкового заподіяння шкоди, тобто коли зіткнення транспортних засобів є наслідком випадкового збігу обставин, збитки несе потерпілий, оскільки відсутні правові підстави для покладання відповідальності на іншу сторону.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди та стягнення збитків на підставах, передбачених ст. ст. 1173, 1174 Цивільного кодексу України, потрібна наявність наступних елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками.

Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, що б підтверджували наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме факт заподіяння відповідачем вказаних збитків позивачу; самі збитки та їх заявлений розмір; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і заявленими збитками позивача.

На думку колегії суддів, докази на які посилається позивач, а саме угода про надання правової допомоги № 12/2014 від 15.12.2015 р., укладена між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2, акт від 04.11.2015 р. прийому-передачі наданих послуг по угоді про надання правової допомоги № 12/2014 від 15.12.2015 р., чек № 0525 від 05.11.2015 р. на суму 30 000, 00 грн, не є належними та допустимими доказами, що підтверджують вищевказані заявлені збитки позивача, та достовірно не підтверджують факт заподіяння відповідачем вказаних збитків позивачу, їх обов'язковий характер, а також достовірно не підтверджують наявність будь-якого причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і заявленими збитками позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога позивача про стягнення із відповідача 29 704, 20 грн. матеріальної шкоди - витрат на оплату правової допомоги не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 29.09.2016р. у справі № 911/1635/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.09.2016р. у справі № 911/1635/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/1635/16 повернути до Господарського суду київської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Г.А. Жук