РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016Справа №910/19440/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "МІК"
доМіністерства оборони України
простягнення 3395857,89 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаРаздобаров П.В. - представник
від відповідачаГордієнко В.І. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІК" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Міністерства оборони України 3349200,00 грн. заборгованості за договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/16/30 від 11.04.2016, а також 46657,89 грн. інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач в порушення умов даного договору не виконав взяті на себе зобов'язання в частині оплати отриманого товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/19440/16, розгляд якої призначено на 23.11.2016.

В судовому засіданні 23.11.2016 судом оголошено перерву до 14.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2016, у зв'язку з перебуванням судді Смирнової Ю.М. на лікарняному розгляд справи призначено на 20.12.2016.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, не зареєстрована в Державній казначейській службі України, як бюджетне зобов'язання, а НАБУ здійснюється кримінальне провадження №000000319 від 09.09.2016 за фактами зловживання службовим становищем посадових осіб Міністерства оборони України щодо закупівлі товарів неналежної якості в т.ч. і по договору, який укладено між сторонами. Як зазначив відповідач, питання оплати за поставлений позивачем товар буде вирішено за результатами розслідування НАБУ кримінального провадження №000000319 від 09.09.2016.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МІК" (далі - постачальник, позивач) та Міністерством оборони України (далі - замовник, відповідач) було укладено договір №286/3/16/30 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується у 2016 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (верхній одяг) (лот 5 - костюм літній польовий) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Пунктом 1.2. договору визначено, що номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору та визначаються наведеною специфікацією, ціна товару - 13396800,00 грн.

Постачальник самостійно закуповує сировину, матеріали та комплектуючі вироби (далі - матеріали) для виготовлення товару. Замовником погоджено виготовлення костюму літнього польового з тканини типу 2 класу 7 згідно ТУ У 13.2-4:2015 (п.1.3).

Приймання товару оформляється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений представником замовника. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару за якістю та направляється замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою (п. 3.7. договору).

Пунктом 4.1 договору погоджено, що ціна договору становить: 13396800,00 грн., у тому числі ПДВ 2232800,00 грн. (загальний фонд).

Згідно з п.п. 5.1., 5.2. договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі). До рахунку-фактури додаються: акт приймального контролю (якості) товару, на якому повинен бути оригінал підпису одержувача замовника, засвідчений мастичною печаткою, який підтверджує одержання товару; видаткова накладна постачальника; повідомлення-підтвердження.

Відповідно до умов договору, постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, визначені договором (п. 7.3.1.), а замовник в свою чергу зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати грошові кошти за поставлені товари протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформлених документів, передбачених договором (п. 7.1.1).

Строк дії договору сторони визначили в п. 11.1.договору, відповідно до якого договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення.

Факт поставки товару на загальну суму 13396800,00 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № РН-06/23/01 від 23.06.2016 на суму 3349200,00 грн., № РН-06/06/01 від 06.06.2016 на суму 6698400,00 грн., №РН-05/06/01 від 17.05.2016 на суму 3349200,00 грн., повідомленнями - підтвердженнями №381, №373 та №340, актами приймального контролю якості № 3 від 15.06.2016, №2 від 21.05.2016, №1 від 13.05.2016, оголошеннями №3 від 13.06.2016, №2 від 11.05.2016 та № 1 від 10.05.2016, актами прийому №365 Р-306 від 29.06.2016, №293 Р-351 від 06.06.2016, №288 Р-335 від 18.05.2016 та відповідачем не заперечується.

Як стверджує позивач у позовній заяві, відповідно до п. 5.1 договору позивачем було виставлено відповідачу рахунки на оплату під час поставки товару, а відповідачем, в свою чергу розрахунки за поставлений товар здійснено частково, на суму 10047600,00 грн. Решту вартості поставленого товару в розмірі 3349200,00 грн. відповідач не оплатив.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні рахунки - фактури позивача, які були виставлені ним відповідачу для оплати.

Однак, відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, і в даному випадку такі товаророзпорядчі документи наявні у відповідача (видаткові накладні, акти прийому, повідомлення-підтвердження).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по сплаті вартості поставленого товару на момент розгляду справи настав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, зобов'язання по повній оплаті поставленого позивачем товару відповідачем виконано не було, у зв'язку з чим в останнього перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 3349200,00 грн. за видатковою накладною №РН-05/06/01 від 17.05.2016.

Зазначені обставини відповідачем не заперечується. В той же час, відповідач вказує на те, що сума заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача, не зареєстрована в Державній казначейській службі України як бюджетне зобов'язання, оскільки НАБУ здійснюється кримінальне провадження №000000319 від 09.09.2016 за фактами зловживання службовим становищем посадових осіб Міністерства оборони України щодо закупівлі товарів неналежної якості в т.ч. і по договору, який укладено між сторонами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами за визначенням ст. ст 32-36 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позов, документально не підтверджені. Відповідач не надав суду жодної претензії до позивача щодо асортименту, кількості, якості поставленого товару, результатів службових розслідувань, доказів того, що в кримінальному провадженні №000000319 від 09.09.2016 за фактами зловживання службовим становищем посадових осіб Міністерства оборони України щодо закупівлі товарів неналежної якості досліджуються спірні правовідносини сторін по договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/16/30 від 11.04.2016, не довів суду наявності правових підстав для невиконання взятих за договором зобов'язань щодо оплати 3349200,00 грн. за поставлений позивачем товар.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3349200,00 грн. заборгованості визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім цього, за порушення виконання зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача збитки від інфляції у розмірі у розмірі 46657,89 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів за виконані позивачем роботи не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно, є підстави для застосування по відношенню до відповідача встановленої законом відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.

З наданих позивачем розрахунків слідує, що останній проводить нарахування інфляційних втрат за період з 01.07.2016 по 30.09.2016, у зв'язку з чим за розрахунком позивача, який перевірений судом стягненню з відповідача підлягає 46657,89 грн. інфляційних втрат.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 6, ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІК" (69006, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул. Північне шосе, будинок 69-А, ідентифікаційний код 30105738) заборгованість у розмірі 3349200 (три мільйони триста сорок дев'ять тисяч двісті) грн. 00 коп., 46657 (сорок шість тисяч шістсот п'ятдесят сім) грн. 89 коп. інфляційних втрат та судовий збір у розмірі 50937 (п'ятдесят тисяч дев'ятсот тридцять сім) грн. 87 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.12.2016

Суддя Ю.М. Смирнова