РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016Справа №910/19567/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЦУКРОВЕ"

до Державної організації "АГРАРНИЙ ФОНД"

про стягнення 332 838,94 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники сторін:

Від позивача Медведєва Г.В.(дов. від 19.09.2016)

Від відповідача Легка М.В.(дов. від 14.06.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 332 838,94 грн. через неналежне виконання умов договору зберігання № 2ц від. 22.06.2012.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.10.2016 порушено провадження у справі №910/19567/16 та призначено до розгляду на 17.11.2016.

17.11.2016 в судовому засіданні оголошено перерву на 13.12.2016 для подання додаткових доказів по справі.

Представники позивача та відповідача з'явилися в судове засідання 13.12.2016, надали пояснення по суті справи та подали додаткові докази по справі.

Представник позивача свої позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, що позивач не надав суду належних документальних доказів, що підтверджували б заборгованість відповідача.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представників позивача та відповідача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.06.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю «ЦУКРОВЕ» (далі позивач) та Державною організацією «АГРАРНИЙ ФОНД» (далі відповідач) було укладено договір складського зберігання цукру № 2ц (далі за текстом - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, поклажодавець (відповідач) передає, а зберігач (позивач) приймає цукор-пісок буряковий на відповідальне відокремлене зберігання згідно ДСТУ 4245:2003 за фактичною вагою в кількості 19 300 (дев'ятнадцять тисяч триста) тонн, якість якого відповідає ДСТУ 4623:2006, упакованого (масою нетто 50,00 кг) в поліпропіленові мішки з поліетиленовими або поліпропіленовими мішками-вкладками, у кількості 386 000 шт. (триста вісімдесят шість тисяч) штук.

Пункт 1.2. договору встановлює, що прийняття цукру на зберігання та видача його Поклажодавцю посвідчується актом передавання-приймання та посвідчення про якість, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до акту передавання-приймання цукру-піску бурякового від 26.06.2012, який є невід'ємною частиною договору Аграрний фонд передав, а ТОВ «Цукрове» прийняло на відокремлене відповідальне зберігання на складі ТОВ «Цукрове» цукор-пісок буряковий у кількості 19 300 (дев'ятнадцять тисяч триста) тонн, упакований (масою нетто 50,00 кг) в мішки з вкладишами поліетиленовими у кількості 386 000 шт.

Пунктами 4.2, 4.3 Договору встановлено, що тариф за надання послуг по зберіганню становить 12,50 грн. за 1 (одну) тонну в місяць з урахуванням ПДВ.

Строк дії договору складського зберігання цукру №2ц від 22.06.2012, укладеного між Аграрним фондом та ТОВ «Цукрове» закінчився 31.05.2015 та не подовжувався.

Відповідно до укладених відповідачем біржових контрактів купівлі-продажу цукру та актів про переоформлення цукру (копії актів додаються) право власності на цукор-пісок в період з 05.02.2016 по 15.04.2016 було переоформлено на покупців цього цукру.

Заборгованість відповідача перед позивачем за зберігання цукру-піску в період з 01.02.2016 по 14.04.2016 становить 315 246,89 (триста п'ятнадцять тисяч двісті сорок шість гривень 89 копійка), яка на сьогоднішній день не оплачена відповідачем.

Відповідач заперечив факт наявності заборгованості перед позивачем та проти задоволення позову заперечував, обґрунтовуючи це тим, що позивач не надав суду належних документальних доказів, що підтверджували б заборгованість відповідача.

Однак суд не погоджується з такими твердженнями відповідача та зазначає, що Аграрний фонд отримав вимогу позивача від 09.09.2016 про сплату боргу та 27.09.2016 у своїй відповіді на вимогу в.о. директора Аграрного фонду - ОСОБА_3 підтвердив наявність заборгованості у сумі 315 246,89 грн. за послуги зберігання, однак, зазначив, що у зв'язку з відсутністю фінансування не має можливості здійснити оплату.

Таким чином, заборгованість Аграрного фонду перед позивачем за неналежне виконання свого зобов'язання за договором складського зберігання цукру від 22.06.2012 № 2ц становить 315 246,89 грн.

Отже, в порушення умов договору та чинного законодавства України відповідач не оплатив зберігання товару і станом на день розгляду справи основна заборгованість відповідача перед позивачем за договором склала 315 246,89 грн.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов'язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

В силу положень ч.1 ст.946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно ч. 3 ст. 946 ЦК України якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Отже, факт несплати відповідачем позивачу винагороди за зберігання товару належним чином доведений, а також доведений обов'язок відповідача оплатити позивачу винагороду за зберігання товару, що дає суду підстави задовольнити позов позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 315 246,89 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 6 253,26 грн. та інфляційні збитки в сумі 11 338,79 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних становлять 6 253,26 грн., інфляційні збитки - 11 338,79 грн. Суд вважає даний розрахунок обґрунтованим та задовольняє позовні вимоги в цій частині.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "ЦУКРОВЕ" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Бориса Грінченка, буд. 1, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЦУКРОВЕ" (64020, Харківська обл., Кегичівський район, смт. Слобожанське, вул. Соборна, буд. 5, ) основний борг в розмірі 315 246(триста п'ятнадцять тисяч двісті сорок шість) грн. 89 коп., 3% річних в сумі 6253(шість тисяч двісті п'ятдесят три) грн. 26 коп., інфляційні збитки в сумі 11 338(одинадцять тисяч триста тридцять вісім) грн. 79 коп. та судовий збір в розмірі 4992(чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто дві) грн. 58 коп.

3. Видати наказ.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 20.12.2016