ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.2016 Справа № 904/9754/16

За позовом публічного акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ", м. Київ в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування", смт. Донець, Балаклійський район, Харківська область

до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

про стягнення 141 135,88 грн.

за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

до публічного акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ", м. Київ в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування", смт. Донець, Балаклійський район, Харківська область

про визнання недійсною додаткової угоди № 4 від 31.03.2016 року до договору №ДНЗН01/7ТГ15 від 30.06.2015

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Гаркуша К.О.

Представники:

від позивача (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1, довіреність № 2-304д від 29.12.2015 року, представник

від відповідача (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2, довіреність № б/н від 01.09.2016 року, представник

присутній: ОСОБА_3, паспорт МТ041147, виданий 19.02.2009

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" (надалі - Позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (надалі - Відповідач) про стягнення 141 135,88 грн. за договором на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ДНЗН01/7ТГ15 від 30.06.2015 (надалі - Договір).

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на невиконання Відповідачем своїх обовязків в частині здійснення своєчасної та повної оплати вартості наданих Позивачем послуг з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу в квітні 2016 року відповідно до умов додаткових угод №4 від 31.03.2016, №6 від 01.04.2016 до договору №ДНЗН01/7ТГ15 від 30.06.2015. На підтвердження своїх позовних вимог Позивач надав суду копії договору №ДНЗН01/7ТГ15 від 30.06.2015, додаткових угод №4 від 31.03.2016, №6 від 01.04.2016, листа Позивача за вих. №2912 вих-2374 від 11.05.2016, рахунку-фактури №282 від 30.04.2016, акту про виконання робіт по транспортуванню природного газу від 30.04.2016.

Керуючись умовами договору №ДНЗН01/7ТГ15 від 30.06.2015, додаткових угод до нього, нормами Господарського та Цивільного кодексів України, Позивач просить стягнути з Відповідача 122 315,19 грн. основного боргу, 1 463,77 грн. 3% річних, 1 455,94 грн. інфляційних втрат, 15 900,98 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2016 порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду.

04.11.2016 товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" подало зустрічну позовну заяву вих. №6110 від 03.11.2016 до публічного акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" про визнання недійсною з моменту укладення додаткової угоди №4 від 31.03.2016 до Договору.

В обґрунтування зустрічного позову Відповідач посилається на відсутність у Позивача дозволу (ліцензії) на укладення оспорюваної додаткової угоди, що є підставою для визнання її недійсною. Відповідач зазначає, що ПАТ "Укргазвидобування" в особі філії - Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" уклав додаткову угоду про надання послуг з транспортування природного газу за відсутності відповідної ліцензії, передбаченої ст.9 ОСОБА_3 України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності». На підтвердження вимог за зустрічним позовом Відповідач надав суду копії договору №ДНЗН01/7ТГ15 від 30.06.2015, додаткової угоди №4 від 31.03.2016, листа НКРЕКП №10998/16.3/7-16 від 18.10.2016.

Керуючись Законами України "Про ринок природного газу", "Про ліцензування видів господарської діяльності", нормами Господарського та Цивільного кодексів України, Відповідач просить визнати недійсною додаткову угоду №4 від 31.03.2016 року до договору № ДНЗН01/7ТГ15 від 30.06.2015.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.11.2016 прийнято зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" до публічного акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" про визнання недійсною з моменту укладення додаткової угоди №4 від 31.03.2016 до Договору, для спільного розгляду з первісним позовом.

В судових засіданнях 10.11.2016, 24.11.2016, 05.12.2016 судом оголошувалась перерва до 24.11.2016, 05.12.2016, 14.12.2016 відповідно, згідно зі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач в судове засідання, призначене на 14.12.2016, з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву за вих. №2-12122-3 від 09.11.2016. В обґрунтування своїх заперечень Позивач посилається на те, що нормативними актами НКРЕКП (постанова НКРЕКП №2516 від 30.09.2015) не тільки не заборонено, але й передбачено надання послуг, що надаються Відповідачу за Договором. Переміщення природного газу за умовами Договору здійснюється внутрішньопромисловими трубопроводами, які не є частиною магістрального трубопроводу, а отже не є частиною газотранспортної системи в розумінні ОСОБА_3 України "Про ринок природного газу" і Кодексу газотранспортної системи. На думку Позивача, Відповідач безпідставно посилається на норми ст.ст. 203, 215, 227 ЦК України, оскільки в момент вчинення правочину (при укладенні додаткової угоди №4) Сторони діяли відповідно до чинного на той момент в Україні законодавства, зміст правочину не суперечив нормам чинного на 31.03.2016 законодавства України, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, вчинення такого правочину не потребувало наявності відповідно дозволу (ліцензії).

Відповідач в судове засідання, призначене на 14.12.2016, з'явився, проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву за вих. №2912вих-6203 від 10.11.2016, надав 24.11.2016 та 05.12.2016 додаткові пояснення за вих. №2912вих-б/н від 24.11.2016 та за вих. №Dpz7.2-СК-6738-1216 від 05.12.2016 відповідно. Обґрунтовуючи свої заперечення, Відповідач посилається на те, що зазначені в Договорі газопроводи відносяться до внутрішньопромислових трубопроводів, які є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини і не є відокремленим видом господарської діяльності, а тому переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) не відноситься до виду господарської діяльності з транспортування природного газу.

10.11.2016 Відповідач подав до суду клопотання про призначення експертизи за вих. №2912вих-6202 від 10.11.2016, в якому просив призначити економічну експертизу для вирішення питання, чи включено до собівартості видобутку газу і чи врахована у ціні природного газу власного видобутку вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

24.11.2016 Позивач надав заперечення проти клопотання про призначення експертизи б/н від 23.11.2016.

08.12.2016 Відповідач подав клопотання про витребування доказів б/н від 08.12.2016, в якому просив витребувати у Позивача калькуляцію витрат, що формують собівартість видобутку газу, та калькуляцію витрат, що формують собівартість реалізації газу; зобов'язати Голову Правління ПАТ "Укргазвидобування" надати письмові пояснення з детальною розшифровкою елементів витрат по вищевказаним калькуляціям та визначенням того, в якому процесі задіяні елементи витрат, з метою встановлення того, чи містять вони в собі витрати по переміщенню газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

14.12.2016 в судовому засіданні Позивач заперечив проти задоволення клопотання Відповідача про витребування доказів.

В судовому засіданні 14.12.2016 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2015 між публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі філії - Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" (надалі-Позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (надалі-Відповідач) був укладений договір на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами №ДНЗН01/7ТГ15 від 30.06.2015 (надалі-Договір), відповідно до пункту 1.1 якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення газорозподільних станцій (далі - ГРС) для задоволення потреб населення та релігійних організацій, а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору.

Пунктом 1.2 Договору сторони визначили, що річний плановий обсяг транспортування природного газу (далі - газ) замовника становить 7 481,000 тис. куб. м., у тому числі по місяцях.

Відповідно до п. 3.1 Договору, послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Згідно з пунктом 3.3 Договору, замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку.

Відповідно до пункту 3.4 договору, до прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства.

Пунктом 3.5 Договору Сторони визначили, що акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Згідно з п. 5.1 даного Договору, вартість послуг з транспортування 1000 куб.м. природного газу внутрішньопромисловими газопроводами газотранспортного підприємства складає 209,50 грн., крім того ПДВ 20% - 41,90 грн., всього з ПДВ 251,40 грн., відповідно до протоколу узгодження ціни.

Відповідно до п. 5.5 Договору, оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, установленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Пунктом 7.3 Договору Сторони визначили, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з пунктом 11.1 Договору, він набирає чинності з дати підписання та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015 та діє до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 11.2 договору, договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Додатковою угодою №4 до Договору від 31.03.2016 внесено зміни до п. 11.1 Договору: строк дії Договору з 01.07.2015 по 30.04.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення, та до п. 1.2 Договору: плановий обсяг транспортування природного газу замовника у квітні в обсязі 1 200,00 тис. куб. м.

Додатковою угодою №6 до Договору від 01.04.2016 внесено зміни до п. 5.1 Договору: вартість послуг з транспортування 1 000 куб.м. природного газу з Договором у розмірі 169,68 грн. з 01.04.2016.

ПАТ "Укргазвидобування" в особі філії - Газопромислового управління "Шебелинкагазвидобування" виконав свої зобов'язання за договором, надавши Відповідачу послуги з транспортування природного газу за договором у квітні 2016 року на загальну суму 122 315,19 грн. В матеріалах справи міститься акт про виконання робіт по транспортуванню природного газу від 30.04.2016 (а.с. 22), який підписаний лише представником Позивача. Разом з цим актом приймання-передачі природного газу для транспортування від 30.04.2016 (а.с. 93) та письмовими поясненнями представника ОСОБА_4 за вих. №DP7.2-СК-612-1216 від 05.12.2016 (а.с. 218-219) підтверджується те, що у квітні Позивача подав для транспортування, а ПАТ "Дніпропетровськгаз" прийняв для транспортування через ГРС Філії ГПУ "Шебелинкагазвидобування" в розподільчі мережі Дніпропетровської області природний газ в кількості 995,890 тис. куб. м., в тому числі по категоріях споживачів. Факт отримання передбачених Договором послуг від Позивача також не заперечується Відповідачем у додаткових поясненнях.

Суд вважає відмову Відповідача від підписання акту про виконання робіт по транспортуванню природного газу від 30.04.2016 необґрунтованою, оскільки обов'язок замовника оплатити послуги виникає з факту їх надання виконавцем, а не з факту передачі послуг на підставі акту приймання-передачі виконаних робіт. Разом з цим факт надання послуг виконавцем замовнику за Договором встановлений судом та підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи з викладеного, оскільки Позивачем доведено шляхом надання відповідних доказів факт порушення Відповідачем строків оплати спожитої теплової енергії, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню повністю - в сумі 122 315,19 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з Відповідача 3% річних в сумі 1 463,77 грн. за період нарахування з 20.05.2016 по 12.10.2016 та інфляційні втрати в сумі 1 455,94 грн. за квітень 2016 року.

Враховуючи, що Позивачем доведено шляхом надання належних доказів, що Відповідачем допущено порушення строків розрахунків за передбачені Договором послуги, перевіривши здійснений Позивачем розрахунок 3% річних та інфляційний втрат, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а саме: підлягають стягненню 3% річних в сумі 1 463,77 грн., інфляційні втрати в сумі 1 455,94 грн.

Згідно з п. 7.3 Договору, у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком Позивача розмір пені за загальний період нарахування з 20.12.2016 по 12.10.2016 становить 15 900,98 грн.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 3 ОСОБА_3 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснений Позивачем розрахунок пені відповідає обставинам справи та приписам діючого законодавства, тому вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені в сумі 15 900,98 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Що стосується зустрічної позовної заяви Відповідача до публічного акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" про визнання недійсною додаткової угоди № 4 від 31.03.2016 до договору №ДНЗН01/7ТГ15 від 30.06.2015, суд вважає за необхідне зазначити таке.

На час укладання договору на транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами діяв Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу" №2467-VI від 08.07.2010, відповідно до пп. 26 ч. 1 ст. 1 якого транспортування природного газу є господарською діяльністю на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу трубопроводами з метою його подальшого зберігання, розподілу або доставки безпосередньо споживачам та замовникам, окрім транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами).

Отже, на момент вчинення правочину Відповідач за зустрічним позовом не потребував отримання ліцензії на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Згідно зі Статутом ПАТ "Укргазвидобування" та Положенням про філію ГУ "Шебелинкагазвидобування", Позивач є газовидобувним підприємством.

Як вбачається з матеріалів справи, договір був укладений, виходячи з потреби в цих послугах Відповідача, у якого відсутній власний трубопровід для підключення до газотранспортної системи, щоб на договірних засадах скористатися внутрішньопромисловими трубопроводами Позивача з метою доставки придбаного у інших суб'єктів господарювання природного газу до власної мережі, а також з метою компенсації виробничих витрат Позивача, понесених внаслідок переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

08.05.2015 набрав чинності Закон України "Про ринок природного газу", пунктом 45 ч.1 ст.1 якого визначено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Крім того, частиною 1 ст. 1 ОСОБА_3 України "Про ринок природного газу" надані визначення таких термінів:

17) оператор газорозподільної системи - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників);

19) оператор газотранспортної системи - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Враховуючи вищевикладене, ПАТ «Укргазвидобування» в особі філії - Газопромислового управління «Шебелинкагазвидобування» не здійснює діяльність з транспортування природного газу та не є оператором ГРС або оператором ГТС у розумінні ОСОБА_3 України "Про ринок природного газу", оскільки не здійснює свою господарську діяльність в рамках спірного договору із залученням магістральних газопроводів, які є обов'язковою складовою газотранспортної системи.

За умовами спірного договору, переміщення природного газу здійснюється внутрішньопромисловими трубопроводами, які не є частиною магістрального трубопроводу, а отже і не є частиною газотранспортної системи.

Відтак, законодавче регулювання договірних відносин між суб'єктами господарювання щодо транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами здійснюється на підставі норм Господарського та Цивільного кодексів України.

Положення ОСОБА_3 України "Про ринок природного газу" і Кодексу газотранспортної системи не змінюють порядок надання ПАТ "Укргазвидобування" послуг із транспортування природного газу, а отже не зачіпають відповідні правовідносини товариства з газопостачальними підприємствами. Вищезгадані нормативно-правові акти регулюють порядок транспортування природного газу виключно з прив'язкою до надання послуг газотранспортною системою. Водночас, укладений договір транспортування (переміщення) природного газу передбачає надання послуг ПАТ «Укргазвидобування» поза газотранспортної системи - шляхом переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами.

Як наслідок, положення ОСОБА_3 України "Про ринок природного газу" в частині транспортування природного газу не застосовуються до правовідносин, які склалися між ПАТ "Укргазвидобування" та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут".

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 179 ЦК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Посилання ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" в обґрунтування зустрічної позовної заяви на листи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП), про роз'яснення питання щодо послуг з транспортування природного газу промисловими трубопроводами ПАТ "Укрнафта" та ПАТ "Укргазвидобування", суд вважає необґрунтованими та такими, що підлягають відхиленню, оскільки НКРЕКП вказує, що на даний час питання віднесення вартості переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами на собівартість видобутку газу і врахування її в ціні природного газу власного видобутку законодавчо не врегульовано та наразі Комісією лише розробляється проект змін до постанови НКРЕКП №2516 від 30.09.2015.

Крім того, вищевказані листи НКРЕКП не мають обов'язкового характеру та не створюють ані для ПАТ "Укргазвидобування", ані для ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" юридичних наслідків, оскільки відповідно до п. 13 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України №715/2014 від 10.09.2014 р., рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов'язкові до виконання суб'єктами природних монополій. Натомість, Відповідач не відноситься до цих суб'єктів.

В листі НКРЕКП №4519/16.2.1/7-16 від 10.05.2016 вказано що, якщо внутрішньопромислові трубопроводи знаходяться у користуванні газовидобувного підприємства, то питання обслуговування зазначених трубопроводів вирішується відповідно до законодавства у сфері господарської діяльності.

Посилання Відповідача в обґрунтування зустрічної позовної заяви на те, що газопроводи, про які йдеться мова у договорі, відносяться до внутрішньопромислових трубопроводів, які є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини і не є відокремленим видом господарської діяльності, а тому переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами не відноситься до господарської діяльності з транспортування природного газу, суд вважає необґрунтованими, оскільки Позивач не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою, а надає послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, отже вказаний вид діяльності не підпадає під ліцензування та обмеження, встановлені ОСОБА_3 України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи.

Переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не позбавляє права суб'єкта господарювання надавати вказані послуги, оскільки нормативно-правовими актами не встановлено прямої заборони на це. Дана послуга є похідною від основного виду діяльності та надається на договірних засадах.

Частиною 1 статті 306 Господарського кодексу України передбачено, що транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності.

Згідно зі ч. 4 ст. 12 Господарського кодексу України, обмеження щодо здійснення підприємницької діяльності, а також перелік видів діяльності, в яких забороняється підприємництво, встановлюється Конституцією України та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою-шостою статті 203 цього Кодексу. Також, вказаною статтею встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що додаткову угоду №4 від 31.03.2016 до Договору було складено згідно вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та підписано уповноваженими представниками юридичних осіб.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з цим Відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про недійсність оспорюваної додаткової угоди.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що правові відносини, що виникли між сторонами на підставі спірної додаткової угоди, відповідають встановленим нормативними актами вимогам щодо договорів, а зміст вказаної додаткової угоди не суперечить діючому законодавству України і не порушує публічний порядок та спрямований на реальне настання правових наслідків

За таких обставин, суд вважає зустрічні позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню .

Відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на Відповідача.

Стосовно клопотання ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" про призначення судової експертизи, господарський суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з такого.

Згідно ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

В клопотанні про призначення експертизи Відповідачем не доведено, що питання, які він просить поставити на вирішення експерта, потребують спеціальних знань та їх роз'яснення необхідне для вирішення даного господарського спору.

Щодо клопотання Відповідача про витребування доказів, господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ст.38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Звертаючись з вимогою про витребування доказів, Відповідач не зазначив обставини, які можуть підтвердити витребувані докази, та не довів, що останні перебувають у володінні Позивача, у зв'язку з чим клопотання ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" про витребування доказів не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву публічного акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (49000, м. Дніпро, вул. Шевченка, будинок 2, ) на користь публічного акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, будинок 26/28, ) в особі філії Газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" 122 315,19 грн. основного боргу, 1 463,77 грн. 3% річних, 1 455,94 грн. інфляційних втрат, 15 900,98 грн. пені, 2 117,04 грн. судового збору.

Видати наказ.

В задоволенні зустрічного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 19.12.2016.

Суддя ОСОБА_5