ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"05" грудня 2016 р. Справа № 911/3298/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В.", м. Сквира,

до відповідача приватного підприємства Приватна науково-виробнича фірма "Юніс", с. Великі Єрчики Сквирського району,

про стягнення 42 765,90 грн.

Суддя О.В. Конюх

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_2, уповноважений, довіреність від 07.01.2016 № 01;

від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ :

позивач товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В.", м. Сквира, Київська область, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 04.10.2016 до відповідача приватного підприємства Приватна науково-виробнича фірма "Юніс", с. Великі Єрчики, Сквирського району, Київської області, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 42 765,90 грн. за договором купівлі-продажу №06КНЮВ від 25.02.2013, з яких: 4 558,86 грн. основний борг, 11 379,15 грн. штраф та 26809,89 грн. процентів, та покласти на відповідача судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору купівлі-продажу №06КНЮВ від 25.02.2013 відповідно до видаткових накладних позивачем було поставлено товар на загальну суму 37 990,50 грн., який був відповідачем частково оплачений в розмірі 33431,64 грн., у звязку із чим станом на дату звернення до суду у відповідача утворилась прострочена заборгованість в сумі 4 558,86 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку з врахуванням нарахованих у звязку із простроченням грошового зобовязання 11 379,15 грн. штрафу та 26 809,89 грн. процентів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.10.2016 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В." до приватного підприємства Приватна науково-виробнича фірма "Юніс" про стягнення 42 765,90 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу №06КНЮВ від 25.02.2013 прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в засіданні господарського суду на 07.11.2016.

Ухвалою суду від 07.11.2016 розгляд справи №911/3298/16 відкладено на 21.11.2016.

21.11.2016 від приватного підприємства Приватно науково-виробничої фірми "Юніс" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 21.11.2016 представником позивача подано супровідний лист з додатками.

Ухвалою суду від 21.11.2016 розгляд справи відкладено на 05.12.2016.

В судове засідання 05.12.2016 з'явився представник позивача, в усних поясненнях позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судові засідання 07.11.2016, 21.11.2016 та 05.12.2016 свого представника не направив, витребувані ухвалами суду від 11.10.2016, 07.11.2016 та 21.11.2016 документи не представив та відзив на позов не подав, про причини незявлення суд належним чином не повідомив, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся судом належним чином.

Суд, у відповідності до вимог ст. 64 ГПК України, направляв відповідачу на належну адресу, вказану у позовній заяві, яка відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, копії ухвал господарського суду від 11.10.2016, 07.11.2016 та 21.11.2016 рекомендованим листом з повідомленням. Копію ухвали суду про порушення провадження у справі №911/3298/16 від 11.10.2016 відповідач отримав 15.10.2016, копію ухвали суду про відкладення розгляду справи від 07.11.2016 отримав 12.11.2016, а копію ухвали суду від 21.11.2016 відповідач отримав 29.11.2016, що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень.

Згідно підпункту 3.9.2. пункту 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами, яких достатньо для прийняття обґрунтованого рішення.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В", м. Сквира Київська область (далі по тексту ТОВ "ОСОБА_1О.В") до відповідача приватного підприємства Приватна науково-виробнича фірма "Юніс", с. Великі Єрчики Сквирського району, Київської області (далі по тексту ПП ПНВФ "Юніс"), всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ЦК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Підставою виникнення взаємних прав та обовязків сторін у справі є укладений 25.02.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В" (продавець) та ПП ПНВФ "Юніс" (покупець) Договір купівлі-продажу № 06КНЮВ (далі Договір), відповідно до умов якого продавець зобовязався поставити і передати покупцю товар, а покупець зобовязався прийняти цей товар та здійснити його оплату.

Згідно умов Договору:

- продавець зобов'язується поставити і передати покупцю в строки, передбачені цим договором, насіння сільськогосподарських культур (надалі Товар) в асортименті, кількості та за цінами згідно відповідних додатків (специфікацій) до цього договору, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму у розмірі та в порядку, визначених у цьому договорі (пункт 1.1 договору);

- ціна товару розрахована по курсу продажу відповідної іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України (МВРУ) до української гривні. На день фактичної оплати покупцем, у разі зростання курсу продажу іноземної валюти на МВРУ до української гривні, ціна товару автоматично збільшується на таку різницю, а сума належна до оплати розраховується за формулою (сума оплати помножена на відношення валютного курсу МВРУ на день фактичної оплати до валютного курсу МВРУу на день укладення договору) (пункт 2.1 договору);

- оплата за товар здійснюється у національній валюті України (у гривнях) згідно цін, вказаних у відповідних додатках (специфікаціях) до цього Договору, скоригованих згідно п.2.1. даного Договору, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця. У випадку, якщо курс продажу відповідної іноземної валюти на МВРУ до української гривні на дату оплати товару є нижчім курсу продажу відповідної іноземної валюти на МВРУ до української гривні на дату відвантаження такого товару, покупець зобов`язується використовувати курс продажу відповідної іноземної валюти на МВРУ до української гривні на дату відвантаження такого товару для цілей оплати такого товару. ( пункт 2.5 договору)

- датою оплати вважається дата фактичного зарахування коштів на розрахунковий рахунок продавця ( пункт 2.6 договору);

- покупець зобов'язаний зробити попередню оплату у розмірі 50% від ціни замовленої партії товару вказаної в рахунку на оплату товару, виставленого продавцем (пункт 2.7 договору);

- решта вартості товару виплачується покупцем згідно графіку: до 15 жовтня 2013 року п'ятдесят відсотків вартості партії товару отриманої покупцем. Повний розрахунок за товар здійснюється до 15 жовтня 2013 року ( пункт 2.9. договору);

- товар вважається прийнятим за кількістю в момент отримання уповноваженим представником покупця. Ризик втрати товару або його псування переходить до покупця з моменту передачі товару та супроводжуючих його документів в пункті поставки згідно п.3.1. цього Договору. ( пункт 3.4. договору);

- за прострочення (порушення) строків виконання грошових зобов`язань покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми грошового зобов`язання за кожен день прострочення, а у разі, якщо прострочення складає понад 30 календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30 % від вартості договору за кожен факт пропущення терміну платежу (пункт 6.2.3. договору);

- згідно ч. 3 ст. 692, 694, 536 ЦК України, сторони домовились, що у разі прострочення сплати будь-якого платежу покупець сплачує постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми за весь час прострочення, сума яких розраховується таким чином: СП=(СППЧ0,5ЧД):100, де СП сума процентів, що підлягає сплаті покупцем постачальнику, СПП сума простроченого платежу; Д кількість календарних днів простроченого платежу. ( пункт 6.2.5. договору);

- сторони домовилися, що нарахування штрафних санкцій здійснюється до моменту їх виконання, а строк позовної давності по цим вимогам становить 3 роки. (пункт 6.2.6 договору);

- термін дії договору встановлюється до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків до повного їх здійснення. ( пункт 13.8. договору);

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно положень статті 712 ЦК України за до говором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Частиною 1 ст.655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Таким чином, змістом взаємних договірних зобов'язань сторін є обов'язок позивача поставити відповідачу обумовлений договором товар належної якості та кількості, який породжує обов'язок відповідача прийняти зазначений товар та оплатити за нього встановлену договором вартість у встановлений договором строк.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 ГК України.

Позивачем були здійснені поставки товару відповідачу на загальну суму 37 990,5 грн., про що свідчать залучені до матеріалів справи копії підписаних обома сторонами та скріпленими печатками обох сторін видаткові накладні та довіреності на отримання матеріальних цінностей, а саме: видаткова накладна №209 від 04.04.2013 на суму 33 431,64 грн. товар за якою отримано на підставі довіреності №18 від 03.04.2013, видаткова накладна №507 від 22.04.2013 на суму 4 558,86 грн. товар за якою отримано на підставі довіреності №30 від 19.04.2013.

Відповідно до частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Умовами договору купівлі-продажу від 25.02.2013 №06КНЮВ сторони узгодили, що покупець зобов'язаний зробити попередню оплату у розмірі 50% від ціни замовленої партії товару вказаної в рахунку на оплату товару, виставленого позивачем (пункт 2.7 договору). Повний розрахунок за товар здійснюється 15.10.2013 (пункт 2.9 договору).

За таких обставин, строк оплати отриманого за накладними №209 від 04.04.2013 на суму 33 431,64 грн., №507 від 22.04.2013 на суму 4 558,86 грн., товару є таким, що настав.

Як вбачається з поданих позивачем копій банківських виписок, відповідач сплатив позивачу грошові кошти частково, а саме 07.03.2013 сплатив 18 995,25 грн., 15.11.2013 сплатив 14 436,39 грн., всього 33 431,64 грн.

За таких обставин, документально підтверджена сума основного боргу за договором купівлі-продажу №06КНЮВ, строк оплати якої настав, станом на день розгляду справи становить 37 990,50 грн. (сума поставки) - 33 431,64 грн.( сума оплати) = 4 558,86 грн., відповідно вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованою та такою, яку належить задовольнити.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд ухвалами від 11.10.2016, 07.11.2016 та 21.11.16 зобовязував відповідача подати докази оплати заборгованості за договором. Відповідач вимоги суду не виконав, доводи позивача належними та допустимими доказами не спростував.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача штраф в сумі 11 379,15 грн., передбачений пунктом 6.2.3 договору.

Статтями 216-218 ГК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

У розумінні частин 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Згідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

Згідно частини 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Відповідно до приписів частини 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно частини 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За таких обставин умовою застосування до боржника штрафу є: по-перше, наявність порушення боржником зобовязання, а по-друге, такий штраф за порушення зобовязання має бути передбачений Договором.

Згідно положень пункту 6.2.3 договору за прострочення строків виконання грошових зобов'язань покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми грошового зобов'язання за кожен день прострочення, а у разі якщо прострочення складає понад 30 календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості договору за кожен факт порушення терміну платежу.

Враховуючи встановлення судом факту порушення відповідачем ПП Приватна науково-виробнича фірма "Юніс" своїх грошових зобовязань перед позивачем ТОВ "ОСОБА_1О.В." за Договором в частині оплати поставленого товару в строк, визначений умовами договору, вимога позивача про стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 11 397,15 грн. є обґрунтованою, матеріалами справи підтверджується та підлягає задоволенню.

Крім того, посилаючись на ст.ст. 536, 692 та 694 ЦК України, позивач твердить, що з відповідача належать до стягнення проценти за користування чужими грошовими коштами, передбачені пунктом 6.2.5 Договору, яким передбачено, що у разі прострочення сплати будь-якого платежу покупець сплачує постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми за весь час прострочення, сума яких розраховується таким чином: СП=(СППЧ0,5ЧД):100, де СП сума процентів, що підлягає сплаті покупцем постачальнику, СПП сума простроченого платежу; Д кількість календарних днів простроченого платежу. ( пункт 6.2.5. договору), а відтак складає 26 809,89 грн.

Суд звертає увагу на те, що вказані проценти договором передбачені не як плата за користування чужими грошима, а саме як засіб відповідальності за господарське правопорушення, господарська санкція за прострочення будь-якого платежу, і розраховуються в процентах від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Верховний Суд України у постановах від 24.12.2013 № 3-37гс13 та від 01.07.2014 № 3-31гс14, №3-32гс14 висловив таку позицію.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України застережено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

У розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за час користування грошима, що не були своєчасно сплачені боржником.

Згідно з положеннями ст. 549 ЦК України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобовязання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

За своєю правовою природою проценти за користування чужими грошовими коштами, передбачені договором за кожен день прострочення охоплюються визначенням пені.

Відповідно до частини 2 ст. 231 ГК України можливе одночасне стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань. Чинне законодавство не обмежує право учасників господарських відносин встановлювати одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України. Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд України (постанова від 27.04.2012р. у справі №3-24гс12).

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

У ч.6 ст. 231 ГК України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Інший період нарахування санкцій встановлений пунктом 6.2.6 договору, а саме до моменту виконання зобовязань, тобто за весь час прострочення. Тому, нарахування пені має розпочатися наступного дня після спливу передбаченого договором терміну оплати та припинитись в день, по який позивачем заявлено нарахування процентів.

Частина 2 ст. 343 ГК України та ст.ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань обмежує максимальний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ. У наведених нормах закону прямо вказано про те, що розмір пені не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, а відповідно до абзацу другого частини 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таку ж позицію підтримує і Верховний суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

підставаСтрок оплатиОплата, грн.Сума боргу,грн.Період нарахуванняПеня
Платіжне доручення №57 18 995,25 (07.03.2013)
Видаткова накладна №209 від 04.04.2013 на суму 33431,64 грн.15.10.2013
Видаткова накладна №507 від 22.04.2013 на суму 4558,86 грн.15.10.2013 18 995,2516.10.13 14.11.13202,96
Платіжне доручення №365 14 436,39 (15.11.2013)4 558,8615.11.13 29.09.164606,08
Всього 37990,50 33 431,644 558,86 4809,04
судом встановлено, що за період з 16.10.2013 по 29.09.2016 належна до стягнення з відповідача на користь позивача пеня становить 4809,04 грн.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки позивача, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Суд приймає рішення про стягнення з відповідача приватного підприємства Приватна науково-виробнича фірма "Юніс" на користь позивача товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В" 4 558,86 грн. основного боргу за договором купівлі-продажу №06КНЮВ від 25.02.2013, 4809,04 грн. пені та 11 397,15 грн. штрафу.

Додатково суд звертає увагу позивача на те, що згідно умов пункту 2.1 він не позбавлений права на нарахування та стягнення з відповідача курсової різниці (дооцінки вартості товару), що не була предметом розгляду у даній справі.

Оскільки спір виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд, у відповідності до третього абзацу першої частини статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору в мінімальному встановленому законом розмірі покладає на відповідача в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 12, 22, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В." до приватного підприємства Приватна науково-виробнича фірма "Юніс" задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства Приватна науково-виробнича фірма "Юніс" (09024, Київська область, Сквирський район, село Великі Єрчики, вулиця Коноплястого, будинок 7, ідентифікаційний код 19036868 )

на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1О.В." (09000, Київська область, Сквирський район, місто Сквира, вул. Щорса, будинок 100, ідентифікаційний код 37349109)

4 558,86 грн. (чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят вісім гривень вісімдесят шість копійок) основного боргу,

4 809,04 грн. (чотири тисячі вісімсот дев'ять гривень чотири копійки ) пені,

11 397,15 грн. (одинадцять тисяч триста дев'яносто сім гривень п'ятнадцять копійок) штрафу,

1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано ___.12.2016.

Суддя О.В. Конюх