КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа№ 925/867/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Калатай Н.Ф.

за участі секретаря судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Федерації профспілок Черкаської області

на рішення Господарського суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року

у справі № 925/867/16 (суддя Потапенко В.В.)

за позовом Федерації профспілок Черкаської області

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 69 164 грн. 10 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Федерація профспілок Черкаської області звернулась до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, про стягнення 69 164,10 грн., з яких: 60 613,47 грн. заборгованості за договором оренди, 4 861,23 грн. пені, 2 908,80 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 780 грн. (а.с. 3-6, 143-144).

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року у справі № 925/867/16 у позові відмовлено повністю (а.с. 164-170).

30 листопада 2016 року, Федерація профспілок Черкаської області звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року у справі № 925/867/16, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року скасувати і прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 грудня 2016 року апеляційну скаргу Федерації профспілок Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року у справі № 925/867/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Калатай Н.Ф.

06 грудня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Федерації профспілок Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року у справі № 925/867/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Калатай Н.Ф. та призначено до розгляду на 20 грудня 2016 року.

У судове засідання 20 грудня 2016 року представники Федерації профспілок Черкаської області та ФОП ОСОБА_2 не з'явились про причини неявки колегію суддів не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за штрихмасовим ідентифікатором 527 (а.с. 190) та роздруківкою з офіційного веб-сайту УДППЗ "Укрпошта" щодо відстеження поштового відправлення (ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення розгляду на 20.12.2016 р.) за штрих масовим ідентифікатором 535 (а.с. 191).

Враховуючи ту обставину, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження учасників процесу було попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами, а неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представників зазначених осіб.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

23 грудня 2013 року між Федерацією профспілок Черкаської області (далі - позивач) та Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 (далі - відповідач) укладено Договір №15 оренди нежилого приміщення (далі - Договір), згідно розділу 1 якого позивач передав відповідачу в строкове платне володіння та користування частину нежитлових приміщень, що розташовані по АДРЕСА_1 загальною площею 226, 2 кв. м. (а.с. 11-12).

Відповідно до п. 3.2 Договору орендна плата встановлена в розмірі 3,50 грн. на 1 кв. м. на місяць без ПДВ і становить 791,7 грн. на місяць без ПДВ. В орендну плату не входять оплата за комунальні послуги, експлуатаційні витрати, відшкодування податку на землю та витрати на користування лініями міського телефонного зв'язку.

У п. 3.3. Договору зазначено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за розрахунковий місяць. При підвищенні рівня інфляції більш ніж на 20 % з початку оренди, розмір орендної плати може переглядатись за згодою сторін.

Плата за оренду, комунальні послуги (електроенергію, теплову енергію, воду та каналізацію, відшкодування податку на землю тощо) здійснюється орендарем на підставі щомісячних рахунків, що надаються орендодавцем орендареві до 25 числа розрахункового місяця і визначається у частині орендованої площі орендаря (п. 3.5. Договору).

Орендар проводить оплату орендних платежів та платежів за комунальні послуги на розрахунковий рахунок орендодавця шляхом щомісячних перерахувань. Останнім днем розрахунку вважається останнє число розрахункового місяця (п. 3.7. Договору).

Відповідно до п. 3.9. Договору за несплату або несвоєчасну сплату орендної плати та інших платежів, передбачених п.п. 3.3., 3.4. Договору, встановлюється пеня за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в той період, за який стягується пеня, але не більше ніж за один рік.

Відповідно до Акту здачі-приймання до Договору оренди нежилого приміщення від 01 січня 2014 року, позивач передав, а відповідач прийняв об'єкт оренди,- приміщення загальною площею 282, 9 кв.м. у АДРЕСА_1 (а.с. 86).

Згідно пункту 7.1. Договору термін дії Договору було встановлено з 01.01.14 р. по 31.12.14 р.

У разі відсутності письмового повідомлення однієї з сторін про припинення або зміну Договору, Договір вважається продовженим, але не більше ніж на 6 місяців (пункт 7.5. Договору).

Пунктом 7.13. Договору передбачено, що майно вважається поверненим позивачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна з оренди.

Згідно статті 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Акт приймання-передачі майна з оренди, як це передбачено пунктом 7.13. Договору, сторонами укладено не було, доказів зворотного матеріали справи не містять, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що договір кожного разу поновлювався на строк, встановлений Договором.

Крім того, на звороті останнього аркушу Договору є запис відповідача скріплений його печаткою про продовження Договору по 31.12.2016 р. (а.с. 12 зворот).

Звертаючись зі вказаним позовом, позивач посилався на те, що орендар продовжував користуватися орендованим майном, за актом приймання-передачі його позивачу не повернув, але починаючи з січня 2015 року договірний обов'язок з оплати передбачених договором платежів виконував не у повному обсязі, тому, за доводами позивача саном на 01.07.2016 р. заборгованість відповідача по орендній платі та іншим витратам (за 2015 - 2016 роки) становила 60 613,47 грн. та складається з орендної плати, комунальних послуг та плати за електроенергію (а.с. 104-105).

Згідно наданої позивачем калькуляції розрахунку вартості 1 кв.м. корисної площі комунальних, експлуатаційних послуг гаража з 01.01.2016 р. (а.с. 160) при розрахунку комунальних послуг враховувалися заробітна плата, нарахування, податок на землю, електроенергія (яка, відповідно до розрахунку позивача, нараховувалася відповідачу окремо), господарські товари, опалення.

При цьому відповідно до пояснень позивача заробітна плата - це заробітна плата сторожів, які охороняють приміщення, частину яких орендує відповідач, а господарські товари - це товари, які надавалися працівникам, які обслуговують ці приміщення - сторожі, прибиральники.

Проте в матеріалах справи відсутні докази наявності між сторонами договору на охорону орендованих приміщень.

Згідно пункту 3.4. Договору компенсація витрат орендодавця на комунальні послуги та інші експлуатаційні витрати (на утримання та експлуатацію приміщень, включаючи амортизаційні відрахування, на електроенергію, теплову енергію, воду та каналізацію, послуги радіо, утримання пожежної сигналізації, вивіз сміття, дезинсекцію, відшкодування податку на землю та інше) сплачується орендарем окремо в строк, визначений у п. 3.5. Договору відповідно до розрахунку, який є невід'ємною частиною цього Договору пропорційно площі орендованих приміщень.

Згідно умов Договору сторони не визначили перелік компенсаційних витрат як вичерпний. При цьому, умови Договору оренди вартості та чіткого переліку компенсаційних витрат орендодавця на комунальні послуги та інших експлуатаційних витрат не містять.

При цьому обсяг і вартість комунальних послуг та експлуатаційних витрат сторони повинні були обумовити у розрахунку, який за умовами Договору був би його невід'ємною частиною. Проте, доказів окремого узгодження такого розрахунку до Договору, судам надано не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сторонами не було обумовлено розрахунок комунальних послуг та експлуатаційних витрат.

При цьому, надана позивачем Калькуляція розрахунку вартості 1 кв.м. корисної площі комунальних, експлуатаційних послуг гаража з 01.01.2016 р. (а.с. 160), не є належним доказом узгодження сторонами розрахунку таких витрат до Договору № 15 оренди нежилого приміщення від 23.12.2013 р., а отже доводи апеляційної скарги у вказаній частині є безпідставними.

Враховуючи викладене та те, що сторонами не було визначено обсяг та вартість комунальних та експлуатаційних втрат, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості комунальних послуг та експлуатаційних витрат.

Згідно розрахунку позивача розмір нарахованої орендної плати за період з січня 2015 року по червень 2016 року складає 14 144,76 грн. з ПДВ. За електроенергію позивач нарахував відповідачу 2 518,39 грн. За комунальні послуги позивач нарахував 80 674,84 грн. (а.с. 104-105). Вказане підтверджується також наявними у матеріалах справи копіями рахунків-фактур виставлених позивачем відповідачу (а.с. 18-36, 49-58).

За період з січня 2015 року по червень 2016 року відповідач згідно розрахунку позивача (а.с. 104) сплатив йому по Договору 50 350 грн., що перевищує нараховану йому суму орендної плати та підтверджується наявними у матеріалах справи копіями прибутково-касових ордерів (а.с. 37-48, 59-65).

Отже заборгованість відповідача по орендній платі за договором №15 від 23 грудня 2013 року - відсутня. Щодо компенсації витрат орендодавця на комунальні послуги та інших експлуатаційних вимог, то колегія суддів виходить з того, що вони документально необґрунтовані належними доказами.

Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за Договором оренди нежилого приміщення №15 від 23.12.2013 р., а вимоги щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимог щодо стягнення суми осново боргу, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що позивачем зроблено не було.

Щодо посилання позивача на порушення місцевим господарським судом процесуальних норм, колегія суддів виходить з наступного. Якщо порушення норм процесуального права не підпадає під ознаки, зазначені у п.п. 1 - 7 ч. 3 ст. 104 ГПК, господарський суд оцінює порушення норм процесуального права, виходячи з конкретних обставин справи та приписів частини другої зазначеної статті ГПК (абз. 2 п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ ГПК України").

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ГПК України, порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Тому, оскільки розгляд зазначеної справи судом першої інстанції у строк, що перевищує встановлений ГПК України не призвів до прийняття неправильного рішення, доводи апеляційної скарги у вказаній частині є безпідставними.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, повно і всебічно встановлених судом першої інстанції.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року у справі № 925/867/16 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Федерації профспілок Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року у справі № 925/867/16 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст.ст. 105 ГПК, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Федерації профспілок Черкаської області на рішення Господарського суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року у справі № 925/867/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 04 листопада 2016 року у справі № 925/867/16 залишити без змін.

3. Справу №925/867/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді О.В. Агрикова

Н.Ф. Калатай