ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р.Справа № 916/4658/15
Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.,

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "УТК КРОСТ",

До відповідача: Приватного підприємства "Компанія "ОСОБА_1",

про стягнення 1368 795,55 грн.;

за зустрічним позовом: Приватного підприємства "Компанія "ОСОБА_1",

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УТК КРОСТ",

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю „ВЕРТЕКСПРОМ,

про визнання недійсним договору поставки № 14121601 від 16.12.2014р.

Представники:

Від ТОВ "УТК КРОСТ": ОСОБА_2 (за довіреністю);

Від ПП "Компанія "ОСОБА_1": ОСОБА_3 (за довіреністю);

Від третьої особи: не з`явився.

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "УТК КРОСТ". звернувся до господарського суду з позовною заявою до відповідача, приватного підприємства "Компанія "ОСОБА_1", про стягнення 104850грн. боргу за поставлений товар, 17974,12грн. пені та 2419,41грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Одеської області від 23.12.2015 по цій справі у задоволенні позову було відмовлено (а.с.97-102 т.1).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.132-136 т.1).

Постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2016 Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 та Рішення господарського суду Одеської області від 23.12.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Одеської області (а.с.165-168 т.1 ).

Позивач 16.05.2016 звертався з заявою про забезпечення позову, в якому просив накласти арешт на грошові кошти відповідача у сумі 1324649,22грн. Вказана заява судом розглянута та відхилена внаслідок відсутності доказів наявності обставин, з якими ст.66 Господарського процесуального Кодексу України повязує вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, відповідно до вказаної статті, вжиття таких заходів є правом, а не обовязком суду.

Позивач заявами від 16.05.2016 (а.с.193-196 т.1) та від 23.05.2016 (а.с.205-208 т.1) збільшив розмір позовних вимог та остаточно просить стягнути 1044993,48грн. основного боргу, 307998,33грн. пені та 15803,73грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог посилається на передачу відповідачеві за видатковими накладними № РН-0000476 та № РН-0000478 від 31.12.2014 продукції на суму 1044993,48грн., договір поставки № 14121601 від 16.12.2014, невиконання відповідачем свого обовязку щодо оплати продукції, нарахування пені та 3% річних відповідно до умов ст.625 Цивільного Кодексу України, а також на інші зазначені у позовній заяві та поясненнях обставини.

Відповідач звернувся з зустрічною позовною заявою про визнання недійсним договору поставки № 14121601 від 16.12.2014, укладеного між сторонами (а.с.218-219). Посилається на встановлення ст.7 п.7.30 Статуту позивача обмежень виконавчого органу щодо укладання договорів, сума яких перевищує 500000грн., можливість підписання таких договорів директором позивача лише за умови уповноваження на це загальними зборами учасників позивача, а також на інші зазначені у зустрічній позовній заяві та поясненнях обставини.

Позивач зустрічний позов не визнав з підстав, вказаних у відзиві на зустрічну позовну заяву та у поясненнях, посилаючись на факт отримання відповідачем товару, не здійснення оплати, відсутність порушень прав відповідача, Постанову Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, судову практику та Постанови Верховного суду України.

Ухвалою від 10.06.2016 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю „ВЕРТЕКСПРОМ.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

П.1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

До матеріалів справи надано договір поставки № 14121601 від 16.12.2014 (а.с.66-68), який містить підписи директорів позивача та відповідача та печатки сторін. Відповідно до п.1.1 вказаного договору позивач зобовязався поставити та передати у власність відповідача певну продукцію, а відповідач - прийняти та оплатити її.

Таким чином, між сторонами виникли взаємні права та обовязки, характерні для договорів поставки.

Згідно з п.1 ст.712 Цивільного Кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 2 вказаної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На виконання умов договору позивач 31.12.2014 поставив відповідачеві продукцію на загальну суму 1044993,48грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-0000476 та № РН-0000478 (а.с.69, 89 т.1) на загальну суму 1044993,48грн. (104850грн. та 940143,48грн. відповідно), які містять посилання на договір № 14121601 від 16.12.2014.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 7.7 договору встановлено, що вартість партії продукції сплачується відповідачем протягом 90 календарних днів з дати її отримання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 ГК України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В порушення наведених вище норм закону, а також умов договору, відповідач оплату вартості отриманого товару не здійснив, внаслідок чого склалась заборгованість у розмірі 1044993,48грн.

Згідно зі ст.ст. 33-34 ГПК України кожна сторона за допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст. ст. 32-36 ГПК України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

Відповідач жодних доказів оплати заборгованості на суму 1044993,48грн. суду не надав.

За таких обставин, враховуючи те, що сума основного боргу в розмірі 1044993,48грн. підтверджена матеріалами справи, позовні вимоги в цій частині суд вважає обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. У відповідності зі ст. 3 зазначеного закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивачем нараховано до стягнення 307998,33грн. пені за період з 01.04.2015 по 01.10.2015. Разом з цим, позивачем припущено арифметичну помилку, внаслідок чого його вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково на суму 306798,63грн, виходячи з наступного розрахунку:

Період нарахування Ставка НБУ, %Кількість днів прострочкиПеня
зПо
01.04.201527.08.55951,8277
28.08.201524.09.288,49703
25.09.201530.09.8,309006

Всього 183306798,6337

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

З посиланням на вказану норму позивачем заявлено до стягнення 15803,73грн. 3% річних за період з 01.04.2015 по 01.10.2015. Вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково у розмірі 15717,85грн, виходячи з наступного розрахунку: 1044993,48грн. основного боргу * 3% річних / 100 * 183 дні прострочки / 365 днів у році = 15717,85грн.

Відповідачем було заявлено зустрічний позов про визнання договору поставки № 14121601 від 16.12.2014 внаслідок підписання його не вповноваженою особою позивача через наявність встановлених статутом обмежень.

Так, ст.7 п.7.30 Статуту позивача відносить до повноважень директора укладання від імені товариства договорів на суму до 500000грн.

Разом з цим, відповідно до п 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29 травня 2013 року „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Суд приймає до уваги ті обставини, що спірний договір у своєму тексті не містить визначення суми поставки, тобто на момент його підписання не можна казати що він є недійсним з заявлених відповідачем підстав, зобовязання з поставки позивачем виконано у повному обсязі шляхом передачі товару, оформлення відповідних документів та вчинення інших дій, які свідчать про фактичне схвалення правочину та прийняття його до виконання, та доходить до висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним.

Суд також вважає за необхідне зазначити наступне.

Вищий господарський суд у Постанові від 11.04.2016 по цій справі зазначив: „Також судами попередніх інстанцій не було надано належну юридичну оцінку поданого відповідачем до суду договору про відступлення права вимоги №0502-1/2015 від 05.02.2015 року, за змістом якого ТОВ "ВЕРТЕКСПРОМ" (новий кредитор) стає кредитором боржника (ПП "Компаня "ОСОБА_1") за договором поставки №14121601 від 16.12.2014 року на суму 1044993,48 грн. До нового кредитора переходить право вимагати (замість первісного кредитора - ТОВ "УТК КРОСТ") від боржника належного виконання зобовязань боржника викладених в угоді. У момент підписання договору первісний кредитор зобовязується передати новому кредитору документи, що засвідчують права, що передаються за договором.

Отже, суди попередніх інстанцій, без залучення ТОВ "ВЕРТЕКСПРОМ" до участі у справі та дослідження обсягу переданих йому за договором цесії прав на підставі належних та допустимих доказів, які підтверджують такі обставини, дійшли до передчасного висновку, що за цим договором було відступлено, в тому числі і право вимоги позивача за видатковою накладною №РН-0000476 від 31.12.2014, яка позивачем визначена, як самостійна підстава виникнення зобовязань між сторонами спору.

З метою усунення вказаних недоліків, ухвалою від 10.06.2016 до участі у в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю „ВЕРТЕКСПРОМ.

Дослідивши вищевказані обставини, судом встановлено, що рішенням господарського суду Одеської області від 14.03.2016 по справі № 916/5145/15 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю „УТК КРОСТ та визнано недійсним вищевказаний Договір відступлення права вимоги № 0502-1/2015 від 05.02.2015.

Вказане рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2016.

Визнання недійсним договору відступлення права вимоги виключає можливість виникнення у сторін будь-яких прав та обовязків за цим договорів, крім тих, які є наслідками його недійсності.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази відступлення позивачем права вимоги іншим особам, в тому числі і ТОВ "ВЕРТЕКСПРОМ".

За таких обставин, вимоги позивача про 1368795,55 грн. підлягають задоволенню частково у розмірі 1367509,96 грн. Зустрічні позовні вимоги відповідача про визнання недійсним договору поставки № 14121601 від 16.12.2014 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.11, 202, 525, 530, 526, 530, 549, 551, 610-612, 625, 626, 629, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 173, 193, 232 ГК України, та керуючись ст. ст. 22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Компанія "ОСОБА_1" (65031, м. Одеса, вул. Промислова, 1/12, код 35504411) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УТК КРОСТ" (57500, Миколаївска обл., м. Очаків, вул. 60 років СРСР,22, вк.22, код 36043,48 грн. основного боргу, 306798,63 грн. пені, 15717,85 грн. 3% річних та 19 850,47 грн. витрат на сплату судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог первісного позову - відмовити.

4. Стягнути з Приватного підприємства "Компанія "ОСОБА_1" (65031, м. Одеса, вул. Промислова, 1/12, код 35504411) до Державного бюджету України (УК у м.Одесі/Приморський р-н/ 22030101, ГУДКСУ в Одеській області, код 38016923, р/р №3008, МФО 828011) 662,18 грн. судового збору.

5. У задоволенні зустрічного позову Приватного підприємства "Компанія "ОСОБА_1" до Товариства з обмеженою відповідальністю "УТК КРОСТ", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю „ВЕРТЕКСПРОМ, про визнання недійсним договору поставки № 14121601 від 16.12.2014р. - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 20.12.2016 року.

Повний текст рішення складений 26 грудня 2016 р.

Суддя Р.В. Волков