ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Справа №917/1367/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №1 від 10.12.2016р.,

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю б/н від 07.12.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт" (вх.№3135П/1-41 від 28.11.2016р.), на рішення господарського суду Полтавської області від 08.11.2016р. у справі №917/1367/16,

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Можарівське", с. Можари, Овруцький р-н, Житомирська обл.,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт", м. Гадяч, Полтавська обл.,

про стягнення суми основного боргу, штрафу, 3% річних, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 08.11.2016р. (суддя Сірош Д.М.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Можарівське" 872463,21 грн основного боргу, 1890,54 грн - 3% річних, 8724,61 грн штрафу, 13246,18 грн судового збору.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 08.11.2016р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї позиції по справі відповідач, зокрема, зазначає, що надані позивачем місцевому суду документи та їх копії, без наявності основного первинного документа товарно-транспортної накладної, не відповідають вимогам допустимості та достовірності відтак не могли розцінюватись судом першої інстанції як докази по справі та мати значення для її правильного вирішення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.11.2016р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.12.2016р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.2016р. задоволено клопотання позивача про його участь у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду з розгляду справи №917/1367/16 яке відбудеться 21.12.2016р. об 11:00 год., у залі судового засідання №131 в режимі відеоконференції; доручено Народницькому районному суді Житомирської області (11401, смт Народичі, вул. Житомирська, 214) забезпечити проведення відеоконференції у справі №917/1367/16, розгляд якої відбудеться 21.12.2016р. об 11:00 год. в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду в залі судового засідання №131.

Від відповідача надійшла заява про розстрочку виконання рішення суду (вх.№12945 від 21.12.2016р.) на 24 місяці рівними платежами. Вказану заяву долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 21.12.2016р. представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити. Представник позивача проти вимог скарги заперечував, оскаржуване рішення суду просив залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача, заслухавши в судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 17.01.2016р. Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Можарівське" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" уклали договір на закупівлю молока №4.

Відповідно до п. 1.1. договору позивач (продавець) зобов'язується систематично відвантажувати і передавати у власність відповідача (покупця) певний товар певної кількості та якості, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати оплату товару у відповідності до умов даного договору.

Згідно з п. 1.2 договору під товаром за цим договором розуміється: натуральне коров'яче незбиране молоко.

У відповідності до п. 5.4. договору, покупець здійснює оплату за отриманий товар три рази на місяць: до 1 (першого); до 10 (десятого); до 20 (двадцятого) числа кожного місяця, у сумі прийнятого покупцем товару за кожен період. Отриманий покупцем товар з 20 по 31 число включно підлягає оплаті до 1 (першого) числа, отриманий з 1 по 9 число включно -підлягає оплаті до 10 (десятого) числа, отриманий з 10 по 19 число включно - підлягає оплаті до 20 (двадцятого) числа кожного місяця.

Відповідно до п. 4.2 договору, покупець зобов'язаний своєчасно здійснювати оплату за поставлений товар.

Позивач звернувся до господарського суду Полтавської області із позовом про стягнення з відповідача 883078,36 грн заборгованості по договору на закупівлю молока №4 від 17.01.2014р., з яких: 872463,21 грн - сума основного боргу, 1890,54 грн - 3% річних, 8724,61 грн - штраф. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по договору в частині оплати за поставлений товар.

Приймаючи оскаржуване рішення про повне задоволення позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар є підтвердженою, а розрахунки позивача щодо стягнення штрафу та 3% річних є такими, що підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами стосується виконання умов договору на закупівлю молока, а отже, до предмету дослідження у даній справі входить встановлення обставин, пов'язаних з поставкою позивачем та отриманням відповідачем продукції за спірним договором, з підтвердженням цього відповідними документами, та проведення розрахунків за товар.

Згідно з приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано обов'язковість договору для виконання сторонами. Відповідно до приписів статті 692 цього ж Кодексу покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок заповнення приймальної квитанції на закупівлю молочної сировини (форма №3-ПК (МС), затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України №176 від 01.07.02 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин; втратила чинність 15.01.2016р.) приймальна квитанція - це документ, у якому приймальник на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини за спеціалізованою формою № 1-ТН (МС) вказує кількість і вартість молочної сировини та розрахунки з продавцем за минулий місяць.

Аналогічні положення містяться і в Інструкції щодо заповнення прийомної квитанції на закупівлю молочної сировини (форма №3-ПК (МС), затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України №457 від 01.12.2015р. (діє з 15.01.2016р.).

Тобто, дані про кількість та вартість прийнятого молока, відображаються молокоприймальною організацією в приймальній квитанції на підставі спеціалізованих товарних накладних форми №1-ТН (МС). При цьому, товарна накладна за формою N1-ТН (МС) - це єдиний первинний документ, який є підставою для списання молочної сировини господарством або молокоприймальним пунктом, що здійснили відпуск цієї сировини, а також оприходування її молокоприймальним пунктом або молокопереробним підприємством-одержувачем, для оперативного і бухгалтерського обліку товарно-матеріальних цінностей у межах України. Указана накладна оформлюється на кожну відвантажену партію сировини і для кожного вантажоодержувача окремо (пункт 1.1 Інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої форми товарної накладної на перевезення молочної сировини, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики №176 від 01.07.2002р. (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши обставини та зібрані у справі докази, на підставі повного та всебічного розгляду справи, судом встановлено, що позивач на виконання умов спірного договору в період з 17.01.2014р. по 02.08.2016р. поставив відповідачу товару на загальну суму 9346229,18 грн, що підтверджується наступними документами:

- копія приймальної квитанції № 14 за період з 01.01.2014 р. по 31.01.2014;

- довіреність на отримання товару № 88 від 01.01.2014;

- копія приймальної квитанції № 14 за період з 01.02.2014 р. по 28.02.2014;

- копія приймальної квитанції № 13 за період з 01.03.2014 р. по 31.03.2014;

- довіреність на отримання товару № 304 від 01.03.2014;

- копія приймальної квитанції № 10 за період з 01.04.2014 по 30.04.2014;

- копія довіреності на отримання товару № 417 від 01.04.2014;

- копія приймальної квитанції № 9 за період з 01.05.2014 по 31.05.2014;

- копія довіреності на отримання товару № 510 від 01.05.2014;

- копія приймальної квитанції № 10 за період з 01.06.2014 по 30.06.2014;

- копія довіреності на отримання товару № 619 від 01.06.2014;

- копія приймальної квитанції № 11 за період з 01.07.2014 по 31.07.2014;

- копія довіреності на отримання товару № 739 від 01.07.2014;

- копія приймальної квитанції № 11 за період з 01.08.2014 по 31.08.2014;

- копія довіреності № 824 від 01.08.2014;

- копія приймальної квитанції № 9 за період з 01.09.2014 по 30.09.2014;

- копія довіреності № 928 від 01.09.2014;

- копія приймальної квитанції № 11 за період з 01.10.2014 по 31.10.2014;

- копія довіреності на отримання товару №1019 від 01.10.2014;

- копія приймальної квитанції № 13 за період з 01.11.2014 по 30.11.2014;

- копія довіреності на отримання товару № 1088 від 01.11.2014;

- копія приймальної квитанції № 13 за період з 01.12.2014 по 31.12.2014;

- копія довіреності на отримання товару № 1163 від 01.12.2014;

- копія приймальної квитанції № 15 за період з 01.01.2015 по 31.01.2015;

- копія довіреності на отримання товару № 53 від 01.01.2015;

- копія приймальної квитанції № 15 за період з 01.02.2015 по 28.02.2015;

- копія довіреності на отримання товару № 137 від 01.02.2015;

- копія приймальної квитанції № 16 за період з 01.03.2015 по 31.03.2015;

- копія довіреності на отримання товару № 240 від 01.03.2015;

- копія приймальної квитанції № 15 за період з 01.04.2015 по 30.04.2015;

- копія довіреності на отримання товару № 340 від 01.04.2015;

- копія приймальної квитанції № 13 за період з 01.05.2015 по 31.05.2015;

- копія довіреності на отримання товару № 440 від 01.05.2015;

- копія приймальної квитанції № 1 і за період з 01.06.2015 по 30.06.2015;

- копія довіреності на отримання товару № 546 від 01.06.2015;

- копія приймальної квитанції № її за період з 01.07.2015 по 31.07.2015;

- копія довіреності на отримання товару №651 від 01.07.2015;

- копія приймальної квитанції № 11 за період з 01.08.2015 по 31.08.2015;

- копія довіреності на отримання товару № 747 від 01.08.2015;

- копія приймальної квитанції № 15 за період з 01.09.2015 по 30.09.2015;

- копія довіреності на отримання товару № 831 від 01.09.2015;

- копія приймальної квитанції № 14 за період з 01.10.2015 по 31.10.2015;

- копія довіреності на отримання товару № 911 від 01.10.2015;

- копія приймальної квитанції № 14 за період з 01.11.2015 по 30.11.2015;

- копія довіреності на отримання товару № 1008 від 01.11.2015;

- копія приймальної квитанції № 13 за період з 01.12.2015 по 31.12.2015;

- копії спеціалізовані товарні накладні 01 -31.12.2015;

- копія приймальної квитанції № 9 за період з 01.01.2016 по 31.01.2016;

- копії спеціалізовані товарні накладні 01 -31.01.2016;

- копія приймальної квитанції №9 за період з 01.02.2016р. по 29.02.2016 p.;

- копії спеціалізовані товарні накладні 1-29 лютого 2016р;

- копія приймальної квитанції № 12 за період з 01.03.2016 по 31.03.2016;

- копії спеціалізовані товарні накладні 01-31.03.2016;

- копія приймальної квитанції № 10 за період з 01.04.2016 по 30.04.2016;

- копія приймальної квитанції № 10 за період з 01.08.2016 - 31.08.2016;

- копії спеціалізованих товарних накладних 01 - 30.04.2016;

- копія приймальної квитанції № 10 за період з 01.05.2016 по 31.05.2016;

- копії спеціалізованих товарних накладних 01 - 31.05.2016;

- копії спеціалізованих товарних накладних 01 - 30.06.2016;

- копія приймальної квитанції №10 за період з 01.06.2016 по 30.06.2016;

- копії спеціалізованих товарних накладних 01 - 31.07.2016;

- копії спеціалізованих товарних накладних 01 - 02.08.2016.

Колегія суддів, досліджуючи матеріали справи встановила, що вказані документи оформлені у відповідності до вимог названих Інструкцій; підписані обома сторонами і скріплені печатками. Тобто, вони засвідчують встановлений факт здійснення спірної господарської операції та договірних відносин, а тому у відповідача виник обов'язок з проведення розрахунку за відпущений позивачем товар.

Проте, отримавши спірну продукцію, відповідач розрахувався за неї частково, сплативши позивачу суму - 68987,00 грн. Таким чином, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача за отриману продукцію складає 872463,21 грн.

Доводи скаржника про те, що спеціалізовані товарні накладні на перевезення молочної сировини за формою №1-ТН (МС) та приймальні квитанції є неналежними доказами у справі є необґрунтованими, оскільки як вже зазначалося, з підтвердженням матеріалами справи, вказані документи складені у відповідності до вимог названих Інструкцій; вони були підписані обома сторонами; засвідчені печаткою відповідача. Водночас посилання скаржника на відсутність підстав для оплати спірної продукції, теж визнаються неспроможними, оскільки, як було встановлено, відповідач (якщо він вважав, що належні документи, котрі стосуються виконання договору не складено) не відмовився від прийняття молочної сировини, а прийняв її; не повернув позивачу спірний товар; та не відмовився від договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 04.08.2016р. у справі №917/291/16.

Враховуючи встановлений факт несплати у повному обсязі відповідачем вартості отриманого ним молока, колегія суддів визнає підставним стягнення з відповідача заявленої суми основної заборгованості. На момент розгляду справи в суді першої інстанції зобов'язання відповідача в частині сплати основного боргу в розмірі 872463,21 грн. ним не виконані, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до статті 610, статті 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно статті 546, статті 549 Цивільного кодексу України та статті 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 8.3 договору встановлено, що за порушення Покупцем термінів оплати Товару, визначених в п. 5.4 даного договору, Покупець сплачує Продавцю штраф у розмірі 1% (один відсоток) від вартості отриманого, але не оплаченого Товару.

Колегія суддів зазначає, що 1% штрафу від вартості неоплаченого в строк товару (872463,21 грн.) складає 8724,61 грн. У зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу 3% річних в розмірі 1890,54 грн (нарахування здійснені за прострочення оплати поставленого товару 10.06.2016, 20.06.2016, 30.06.2016, 10.07.2016, 20.07.2016, 31.07.2016, 02.08.2016).

Колегія суддів, здійснивши перерахунок розміру заявлених вимог щодо стягнення 3% річних з використанням калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга.Еліт 9.1.5", погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги про стягнення 1890,54 грн. 3% річних є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Щодо заяви відповідача про розстрочення виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до частини 3 статті 101 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідне клопотання про розстрочку виконання рішення суду не було предметом розгляду в суді першої інстанції, у зв'язку з чим вимоги апелянта, викладені в клопотанні є безпідставними.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню відповідачу.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогіря молокопродукт" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 08.11.2016р. у справі №917/1367/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий