ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2016 р.Справа № 922/3493/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Промислово-виробниче підприємство "Кривбасвибухпром" м. Кривий Ріг
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорожня Карта", смт. Бабаї, Харківська область
про стягнення 10 439,67 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1 (довіреність №352 від 02.11.2016 р.).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Промислово-виробниче підприємство "Кривбасвибухпром" м. Кривий Ріг (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Дорожня Карта, смт. Бабаї, Харківська область (далі за текстом - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 9490,61 грн. за товар неналежної якості та штраф у розмірі 949,06 грн. за передачу товару неналежної якості.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що за укладеним між сторонами договором № 407 від 19.10.2012 р. відповідач поставив позивачу автомобільні шини 11.00R20 150/146R И- 68А 16 сл з камерою у кількості 4 шт., під час експлуатації яких, в межах встановленого договором гарантійного строку, 3 з них вийшли з ладу через порушення технології виробництва у процесі виготовлення шини. При цьому, відповідні вимоги позивача щодо виконання гарантійних зобовязань відповідач залишив без задоволення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.10.2016 року порушено провадження у справі № 922/3493/16 та призначено її розгляд у судовому засіданні на 08.11.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.11.2016 року розгляд справи відкладено на 22.11.2016 року.

В судовому засіданні 22.11.2016 року оголошено перерву до 06.12.2016 року.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 06.12.2016 року, та від 13.12.2016 р. розгляд справи відкладався.

В процесі розгляду справи відповідач надав суду заперечення проти позову (вх. № 37356 від 08.11.2016 р.) в яких просить суд припинити провадження у справі в звязку з недоведеністю позивачем наявності порушеного права, на захист якого подано позов. На думку відповідача, позивач не довів належними та допустимими доказами факт виходу з ладу шин через виробничий дефект, як на обставини, за наявності яких можливе настання відповідача гарантійних зобовязань.

Відповідач надав суду письмові пояснення (вх. № 39710 від 22.11.2016 р.) в яких зазначає, що він не відмовляв позивачу у виконанні власних гарантійних зобовязань, а лише вказував на необхідність дотримання норм чинного законодавства ході процедури підтвердження гарантійного випадку. Відповідач зазначає, що позивач не бажає надавати йому на огляд шини, заміну яких вимагає, внаслідок чого відповідач позбавлений можливості зробити висновок щодо того, чи дійсно шини вийшли з ладу, та чи такий вихід з ладу дійсно є гарантійним випадком.

Позивач надав суду письмові пояснення (вх. № 39855 від 22.11.2016 р.) в яких зокрема зазначає, що відповідач ігнорує його законні вимоги про заміну неякісних шин на якісні в межах гарантійного строку. На думку позивача, він належними та допустимими доказами, а саме, результатами технічної експертизи ДП «Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів «Сепрошина ГТВ», довів той факт, що вихід шин з ладу мав місце саме через порушення технології виробництва у процесі виготовлення шини.

Відповідач надав суду письмові пояснення (вх. № 41750 від 06.12.2016 р.) в яких зокрема зазначає, що позивач, всупереч відповідних вимог суду, не надав на огляд оригінали документів, якими підтверджує позовні вимоги, в т.ч. актів дефекації шин, висновок за результатами розгляду технічних експертиз шин, сертифікатів на право проведення експертизи, тощо. Також відповідач наполягає на тому, що ДП «Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів «Сепрошина ГТВ», яке надало експертні висновки щодо шин, не має права проводити такого виду експертизи.

На судове засідання 19.12.2016 року прибув представник відповідача, який просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість.

Позивач на судове засідання 19.12.2016 р. свого уповноваженого представника не направив, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Оскільки неявка на судове засідання представника позивача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати цю справу за відсутності останнього, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами, як це передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 19.10.2012 р. між відповідачем, як продавцем, та позивачем, як покупцем, укладено договір № 407 (далі договір; а.с. 10), відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти товар, та оплатити його на умовах даного договору (п. 1.1.).

Відповідно до п. 1.2. договору, асортимент, кількість товару, ціна вказуються в специфікації № 1 (додатка № 1). Сума договору складає 43466,52 грн.

Пунктами 2.1.-2.2. договору передбачено, що якість товару повинна відповідати діючим технічним умовам, ДСТУ, сертифікату якості або відповідності заводу-виробника. Продавець гарантує, що товар є новим і до моменту передачі покупцю не експлуатувався.

Згідно з п. 2.3. договору, строк гарантії: 48 місяців з дати продажу.

Відповідно до пункту 7.1 Договору, неякісний товар підлягає поверненню або обміну на якісний, за рахунок Продавця на протязі 14 робочих днів.

Згідно з пунктом 7.3 Договору, за передачу товару неналежної якості продавець сплачує штраф у розмірі 10% від вартості неякісного товару.

Додатковою угодою № 11 до договору № 407 від 19.10.2012 р. сторонами доповнено п. 1.2. договору специфікацією № 12, згідно з якою сторонами, зокрема, узгоджено до поставки шини 11.00R20 150/146R И- 68А 16 сл з камерою у кількості 4 шт. за ціною 2674,38 грн. кожна, тобто на загальну суму 10697,52 грн.

Матеріали справи також свідчать про те, що в рамках зазначеного договору відповідач, за видатковою накладною № 874 від 05.05.2014 р. поставив позивачу автомобільні шини 11.00R20 150/146R И- 68А 16 сл з камерою у кількості 4 шт.

Позивач при зверненні до господарського суду з позовом по даній справі зазначає, що під час експлуатації вказаних шин 3 (три) з них вийшли з ладу через порушення технології виробництва у процесі виготовлення шини.

З метою фіксації зазначених обставин, позивачем в односторонньому порядку, без відповідного повідомлення та залучення відповідача, 17.07.2015 р. складено 3 (три) акти дефекації автошин моделі И-68-А серійні номери 629306, 503013, 804583.

Згідно з висновками за результатами технічної експертизи ДП «Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів «Сепрошина ГТВ» № ТЭ 299-2015, № ТЭ 300-2015, ТЭ 301-2015, шини моделі И-68-А серійні номери 629306, 503013, 804583 вийшли з ладу внаслідок порушення технології виробництва в процесі виготовлення шин, та є виробничим браком підприємства виробника ОАО «Нижнекамскшина».

З метою виконання відповідачем гарантійних зобовязань за договором № 407 від 19.10.2012 р. позивач звертався до відповідача з листами № 1630/221 від 20.07.15 р. (а.с. 39), №3142/22.1 від 24.12.2015 р., №516/22.1 від 16.03.2016 р. (а.с. 22-23), в який просив останнього обміняти неякісні шини на якісні. До листів позивач додавав вищезазначені акти дефекації та з висновки за результатами технічної експертизи ДП «Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів «Сепрошина ГТВ».

У відповідь, відповідач направляв на адресу позивача листи № 151 від 10.06.2016 р. (а.с. 24) в яких зазначав, що ДП «Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів «Сепрошина ГТВ» не має повноважень на проведення технічної експертизи шин; що відповідачу не надано документів, на підставі яких проводилася така експертиза; що неякісні шини необхідно направити відповідачу для вирішення питання про їх обмін.

В інших листах від 10.09.2015 р., від 11.03.2016 р., від 06.04.2016 р. (а.с. 40, 41, 43), відповідач відмовив в вимогах про заміну шин, наполягав на тому, щоб неякісні шини позивач направив відповідачу з метою їх огляду спеціалістами підприємства відповідача та з метою вирішення питання про їх обмін, тощо.

Також у порядку досудового врегулювання спору на адресу позивач направлено на адресу відповідача претензію вих. №886/13 від 28.04.2016 року, з вимогою щодо здійснення обміну неякісного товару.

Проте, зазначена претензія залишена відповідачем без задоволення.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі, в яком позивач вимагає стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 9490,61 грн. за товар неналежної якості (тобто вартість трьох шин) та штраф у розмірі 949,06 грн. за передачу товару неналежної якості.

Надаючи правову кваліфікацію існуючим між сторонами правовідносинам суд виходить з наступного:

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 678 ЦК України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару.

Положеннями статті 680 ЦК України передбачено, що покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Системний аналіз зазначених положень закону свідчить про те, що покупець, має право на обмін або відшкодування вартості отриманого товару тільки у випадку доведеності того, що такий товар на момент передачі мав недоліки (був неякісним), і що його недоліки мають місце не в звязку з порушенням правил його експлуатації.

За загальним правилом встановленим господарським процесуальним кодексом України, обовязок наявності обставин покладається на ту із сторін, яка наполягає на їх існуванні. Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вже було зазначено вище, в обґрунтування факту поставки відповідачем неякісних шин позивач посилається на акти дефекації автошин від 17.07.2015 р. та висновки висновками за результатами технічної експертизи ДП «Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів «Сепрошина ГТВ» № ТЭ 299-2015, № ТЭ 300-2015, ТЭ 301-2015.

Однак, зазначені акти та висновки в розумінні ст. 32, 34 ГПК України не можуть вважатися належними та допустимими доказами неякісності даних шин, а так само того, що їх не якість мала місце через виробничий брак підприємства виготовлювача, та як наслідок має місце гарантійний випадок.

Акти дефекації автошин від 17.07.2015 р., на які посилається позивач, складені представниками позивача в односторонньому порядку, без залучення до їх складення уповноважених представників відповідача. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу повідомлення відповідача про виявлення неякісності шин, та необхідності прибуття його представника на їх огляд, та складення за результатами огляду відповідного акту.

До того ж, акти дефекації автошин від 17.07.2015 р. не містять висновків щодо причин, що призвели до виходу шин з ладу.

Висновки за результатами технічної експертизи ДП «Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів «Сепрошина ГТВ» № ТЭ 299-2015, № ТЭ 300-2015, ТЭ 301-2015 також не є належними та допустимими доказами наявності зазначених обставин, оскільки по-перше, матеріали справи не містять жодного доказу наявності в гр. ОСОБА_2 та в безпосередньо ДП «Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів «Сепрошина ГТВ», повноважень на проведення такого виду експертизи, по-друге, матеріали справи не містять відомостей, на підставі яких документів та матеріалів робився даний висновок, які нормативні акти гр. ОСОБА_2 використовувалися, чи враховувався останнім вимоги щодо дотримання позивачем правил експлуатації шин, та інші необхідні для проведення експертизи обставини.

Суд також враховує, що наказом Міністерства Інфраструктури України від 26.07.2013 р. № 549 затверджені «Правила технічної експлуатації коліс та пневматичних шин колісних транспортних засобів категорій L, M, N, O та спеціальних машин, виконаних на їх шасі».

Згідно з п. 2 зазначених правил, їх дія поширюється на юридичних і фізичних осіб, які виготовляють, транспортують, мають намір придбати чи замовити, продають, придбавають, експлуатують, ремонтують, передають на утилізацію пневматичні шини (далі - шини) та колеса колісних транспортних засобів категорій L, M, N, O та спеціальних машин, виконаних на їх шасі.

Пунктом 5 зазначених Правил передбачено, що гарантійний наробіток шини (колеса) - тривалість експлуатації шини (колеса), виражена в календарних місяцях чи в кілометрах пробігу або в мотогодинах наробітку КТЗ, протягом якої у разі дотримання споживачем умов експлуатації, вимог експлуатаційної документації на шини (колеса) та/або КТЗ гарант (виробник, продавець, виконавець робіт гарантійного ТО та/або ремонту) забезпечує свої гарантії.

Таким чином, дотримання наявних у Правилах показників, таких як «зберігання шини (колеса)», «індекс несівної здатності», «індекс тиску (PSI)», «категорія швидкості», також мало досліджуватися при визначенні факту дотримання позивачем умов експлуатації шин та, відповідно, є предметом доказування по справі. Проте, як вже було зазначено вище, матеріали справи не містять доказів того, що гр. ОСОБА_2 при виготовленні висновку зазначені обставини враховувалися.

Крім того, відповідно до п. 6 розділу ХV «Правил технічної експлуатації коліс та пневматичних шин колісних транспортних засобів категорій L, M, N, O та спеціальних машин, виконаних на їх шасі», затверджених наказом Міністерства Інфраструктури України від 26.07.2013 р. № 549 Споживач втрачає право на гарантійні зобовязання виробника, продавця, виконавця робіт з гарантійного обслуговування та/або ремонту складників пневматичних коліс у разі порушення встановлених виробником правил експлуатації складників пневматичних коліс і КТЗ, а також норм цих Правил.

Також є безпідставними посилання позивача в обґрунтування факту наявності у ДП «Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів «Сепрошина ГТВ» права на проведення відповідного виду експертизи на наявність у останнього сертифікату на систему управління якістю, виданого національним органом з сертифікації. Як свідчить зазначений сертифікат (а. с. 60 ), його видано Системою сертифікації УкрСЕПРО про те, що «Система управління якістю відносно сертифікації та оцінювання відповідності шин пневматичних 71.20 (ДК 16:2010); 74.30 (ДК 16-97) які надаються ДП «СЕПРОшинаГТВ», відповідає вимогам ДСТУ 9001:2009 (9001:2008, IDT) Системи управління якістю. Вимоги».

Разом із тим, управління якістю - це аспекти виконання функції управління, які визначають політику, цілі та відповідальність у сфері якості, а також здійснюють їх за допомогою таких засобів, як планування якості, оперативне управління якістю, забезпечення якості та поліпшення якості в рамках системи якості.

Державний класифікатор, на які посилається вказаний сертифікат, (ДК 16:2010 та ДК 16-97), свідчить про те, що він не має відношення до експертних досліджень.

Так, відповідно до державного класифікатору продукції та послуг ДК 016:2010, клас 71.20 включає випробування та сертифікацію продуктів і матеріалів та не має відношення до проведення експертиз. В свою чергу, експертні вишукування включені до підкласу 74.87.0 цього ж класифікатору.

Державний класифікатор продукції та послуг ДК 016-97, також не має відношення до експертних досліджень.

Клас 74.30 включає послуги з технічного контролю випробувань та аналізу; послуги з технічного контролю інші (ця під категорія включає контрольні технічні чи наукові перевірки, як правило на місці, з метою контролю відповідності технічним вимогам чи контролю старіння конструкцій) Клас 74.30.15 включає сертифікаціяю суден, літальних апаратів, автотранспортних засобів, ядерних установок, гребель, цивільних споруд тощо (ця підкатегорія включає також рентгенодефектоскопію зварних з'єднань, баланс витримуваних напружень). При цьому, ця підкатегорія не включає технічну експертизу за дорученням судів (74.84.14) чи завданої шкоди за дорученням страхових компаній (67.20.13).

Разом з тим, відповідно до п. 6 розділу ХV «Правил технічної експлуатації коліс та пневматичних шин колісних транспортних засобів категорій L, M, N, O та спеціальних машин, виконаних на їх шасі», затверджених наказом Міністерства Інфраструктури України від 26.07.2013 р. № 549 передбачено, що експертизу з питань втрати споживчих властивостей складників пневматичних коліс проводять юридичні і фізичні особи (далі - експерти), які мають право на таку діяльність згідно з Порядком проведення державної акредитації фізичних та юридичних осіб на право проведення наукової та науково-технічної експертизи, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 12 січня 2004 року № 12, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 січня 2004 року за № 110/8709 (далі - Порядок акредитації).

При цьому, п. 1.4. Порядку проведення державної акредитації фізичних та юридичних осіб на право проведення наукової та науково-технічної експертизи, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 12 січня 2004 року № 12, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 січня 2004 року за № 110/8709, на які посилаються вищезгадані Правила, передбачено, що Державну акредитацію здійснює Державне агентство з питань науки, інновацій та інформатизації України (далі - Держінформ України).

Однак, матеріали справи не містять жодного доказу наявності ні у гр.. ОСОБА_2, ні у ДП «Центр сертифікації шин і геотехнічних виробів «Сепрошина ГТВ» свідоцтва на право проведення експертних досліджень з питань втрати споживчих властивостей складників пневматичних коліс (в т.ч. шин), виданого в порядку, визначеному Правилами технічної експлуатації коліс та пневматичних шин колісних транспортних засобів категорій L, M, N, O та спеціальних машин, виконаних на їх шасі», затверджених наказом Міністерства Інфраструктури України від 26.07.2013 р., та Порядку проведення державної акредитації фізичних та юридичних осіб на право проведення наукової та науково-технічної експертизи, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 12 січня 2004 року № 12.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими доказами факту неякісності поставлених відповідачем шин, що їх не якість мала місце через виробничий брак підприємства виготовлювача, та як наслідок має місце гарантійний випадок та обовязок відповідача відшкодувати вартість поставлених шин.

Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

З урахуванням вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати по даній справі підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_3