ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2016р. Справа № 914/2622/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівське автотранспортне підприємство 24662, м. Львів

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства Акціонерно- комерційний банк Львів, м. Львів

до відповідача-2: Приватного підприємства Інтеграл Інвестиції, м. Львів

про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги

Суддя Мороз Н.В.

При секретарі М.Бурак

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача -1: ОСОБА_2

Від відповідача -2: ОСОБА_3

Суть спору:

Позовну заяву подано Товариством з обмеженою відповідальністю Львівське автотранспортне підприємство 24662, м.Львів до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства Акціонерно- комерційний банк Львів, м.Львів до відповідача-2 Приватного підприємства Інтеграл Інвестиції, м.Львів про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 13.10.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 01.11.2016р. В судовому засіданні 01.11.2016р. оголошувалась перерва, про що представники сторін ознайомлені під розписку. Для всебічного, повного та обєктивного вирішення спору 15.11.2016р. та 24.11.2016р. розгляд справи відкладався з підстав, наведених у відповідних ухвалах суду. В судовому засіданні 13.12.2016р. оголошувалась перерва до 19.12.2016р., про що представники сторін ознайомлені під розписку. Крім того, ухвалою суду від 13.12.2016р. суд продовжив строк вирішення спору до 28.12.2016р.

В судове засідання 19.12.2016р. представник позивача зявився, подав письмові пояснення по справі з урахуванням відзиву відповідача -1, згідно яких зазначив, що виходячи з поняття фінансової послуги та фінансова установа визначеного в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та норм ст. 1054 ЦК України, діяльність банку або іншої установи, що виникає з кредитного договору є фінансовою послугою, за спірними договорами відступається право вимоги саме за кредитним договором та іпотечними договорами, діяльність банку за якими є фінансовими послугами, відтак новий кредитор, який набуває право вимоги за вказаними договорами, які передбачають надання, фінансових послуг, повинен відповідати вимогам фінансової установи. Посилається на позицію викладену у постанові Вищого господарського суду України від 18.09.2013р. у справі №910/3358/13 з подібних правовідносин, згідно якої зазначено, що якщо предметом спірного договору є відступлення права грошової вимоги за плату, вказаний договір за своєю правовою природою є договором факторингу. Також, посилається на те, що в п.1.3. договору відступлення права вимоги від 12.12.2011 року визначено, що права вимоги, обумовлені у пунктах 1.1 і п. 1.2. договору переходять до нового кредитора в день укладення цього договору, зі змісту договорів відступлення права вимоги від 15.10.2012р. вбачається, що такий укладений у зв'язку з відступленням прав вимоги згідно договору від 12.12.2011р. за кредитним договором № 105 від 11.12.2007р., відтак, безпідставними є твердження відповідача -1 ПАТ АКБ «Львів» про те, що відступлення прав вимоги за договорами іпотеки фактично відбулось згідно договорів відступлення права вимоги від 15.10.2012р. Що стосується правової позиції Верховного Суду України, на яку посилається відповідач, викладену в постанові від 06.07.2015р. у справі №6-301цс15 вважає, що така прийнята у зовсім інших правовідносинах і не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки в даному випадку відступалось право майнової вимоги на отримання грошових коштів ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива», яке виступало клієнтом по відношенню до ПАТ КБ «Надра», і не здійснювало діяльності з надання фінансових послуг.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що на момент укладення спірного договору від 12.12.2011р. про відступлення права вимоги за кредитним договором №105 від 11.12.2007р. та укладених на його підставі договорів про відступлення права вимоги від 15.10.2012 р. за договорами іпотеки від 11.12.2007р. і від 18.12.2007р. підприємство відповідача-2 не було зареєстроване як фінансова установа, відповідно не мало необхідного обсягу дієздатності для вчинення даного правочину та набуття права вимоги за кредитним договором №105 від 11.12.2007р., що був укладений між ПАТ АКБ «Львів» та ТзОВ «Галицький автозавод», права вимоги за договором іпотеки від 11.12.2007 р. і договором іпотеки від 18.12.2007р., що були укладені між ПАТ АКБ «Львів», ТзОВ «Галицький автозавод» та ВАТ «Львівське автотранспортне підприємство 24662». Посилається на норми ст.ст.1077,1079 ЦК України та ст.ст. 1,4,7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та вважає, що спірні договори є договорами факторингу. Зазначив, що укладення між відповідачами оспорюваних договорів відступлення прав вимоги від 12.12.2011р., від 15.10.2012р. і від 15.10.2012р. відбулось без повідомлення та участі позивача, як іпотекодавця, а також боржника - ТзОВ «Галицький мотозавод», за договорами іпотеки від 11.12.2007р. і від 18.12.2007р. Ствердив, що позивач лише 06.09.2016р. з листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №7193/16-11 дізнався, що на момент укладення договору відступлення права вимоги від 12.12.2011р. ПП «Інтеграл Інвестиції» не мало статусу фінансової установи, об'єктивної можливості дізнатись про вказану обставину позивач не мав, оскільки він не був стороною вказаних спірних договорів, про укладення оспорюваних договорів і відступлення права вимоги у зобов'язаннях в яких позивач виступає іпотекодавцем, відповідачі його також не повідомляли. Позов просить задоволити.

Представник відповідача-1 в судове засідання зявився, проти позову заперечив повністю. Ствердив, що позивачем не обгрунтовано, як саме його права та/або законні інтереси порушено, на надано доказів в підтвердження порушення його прав та інтересів. Вважає, що законність оспорюваного договору та правомірність набуття відповідачем 2 прав вимоги за кредитним договором і договором іпотеки не потребує доказування, оскільки розглядаючи заяву про заміну сторони (стягувача) у справі №2/161 господарський суд Львівської області ухвалою від 05.11.2012р. замінив сторону виконавчого провадження (стягувача) ПАТ АКБ «Львів» на стягувача ПП «Інтеграл інвестиції», відтак, на думку відповідача-1, господарський суд дійшов висновку про законність оспорюваного договору та відповідно про законність та підставність заяви про заміну стягувача. Дана ухвала виносилась судом за безпосередньої участі також двох представників позивача, сторонами не оспорювалась та набрала законної сили. Також, зазначив, що позивач -звертаючись до суду з проханням задоволити заяву про заміну сторони у справі, уклавши в процесі примусового виконання рішення мирову угоду, звернувшись до суду спільною з ПП «Інтеграл Інвестиції» заявою про затвердження мирової угоди, письмово підтвердивши свої зобовязання перед ПП «Інтеграл Інвестиції» щодо виконання зобовязань за договорами іпотеки та взявши на себе зобовязання сплатити ПП «Інтеграл Інвестиції» заборгованість за кредитним договором, вчинив конклюдентні дії щодо визнання законності оспорюваного договору та визнання правомірності набуття ПП «Інтеграл Інвестиції» прав вимоги за кредитним договором і договорами іпотеки та втратив право посилатись на підстави для визнання правочину недійсним. Згідно додаткових письмових пояснень від 13.12.2016р. зазначив, що укладений 12.12.2011р. між відповідачами договір відступлення права вимоги не створював зобовязань для позивача як іпотекодавця (боржника), а зобовязання позивача перед ПП «Інтеграл Інвестиції» - новим іпотекодержателем (кредитором) виникли з дати укладення між ними в письмовій формі, нотаріального посвідчення та внесення до державного реєстру договорів про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, тобто з 15.10.2012р., на момент коли ПП «Інтеграл Інвестиції» було внесено в реєстр фінансових установ. Також, звернув увагу, що правомірність набуття ПП «Інтеграл Інвестиції» прав вимоги до ТзОВ «Галицький автозавод» за кредитним договором №105 від 11.12.2007р. на підставі договору відступлення прав вимоги від 12.12.2011р., укладеним між відповідачами, встановлена господарським судом Львівської області (суддя Морозюк А.Я.) в процесі розгляду справи № 914/4140/14 про банкрутство ТзОВ «Галицький автозавод». Зазначив, що жодних умов щодо фінансування ПАТ АКБ «Львів» новим кредитором на умовах оплатності оспорюваний договір від 12.12.2011р. не містить, а також не визначає, що передача первісним кредитором прав вимоги за кредитним договором №105 від 11.12.2007р. є платою за придбання новим кредитором права вимоги за цим кредитним договором. Вважає, що оспорюваний договір від 12.12.2011р. за своєю правовою природою є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним. В позові просить відмовити повністю.

Представник відповідача-2 в судове засідання зявився, через службу діловодства господарського суду подав додаткові пояснення, згідно яких зазначив, що оспорюваний договір від 12.12.2011р. є договором купівлі-продажу права вимоги, який передбачає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору, на відміну від договору факторингу, який має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів за плату, розмір якої визначається договором, а жодних умов щодо фінансування на умовах оплатності оспорюваний договір від 12.12.2011р. не містить. Вважає, що заява відповідачів від 19.10.2012р. про заміну стягувача, до якої додавались копії оспорюваних договорів; протокол судового засідання від 05.11.2012р. господарського суду Львівської області, в якому зафіксовано, що представники позивача підтримали цю заяву; ухвала господарського суду Львівської області від 05.11.2012р. у справі №2/161, якою суд замінив стягувача ПАТ АКБ «Львів» його правонаступником ПП «Інтеграл Інвестиції» свідчать про те, що позивачу з 05.11.2012р. стало відомо про укладення між відповідачами оспорюваних договорів та, зокрема, оспорюваного договору від 12.12.2011р., про його зміст та умови. Також, згідно відзиву на позовну заяву від 23.11.2016р. відповідач -2 зазначив, що в подальшому під час укладення 16.11.2012р. із ПП «Інтеграл Інвестиції» мирової угоди та затвердження її в судовому засіданні 11.12.2012р. господарським судом Львівської області, позивач був вправі та володів обєктивною можливістю зясувати та перевірити дієздатність ПП «Інтеграл Інвестиції» щодо укладення оспорюваних договорів. Ствердив, що оспорюваними договорами не порушуються жодні права чи охоронювані законом інтереси позивача, як іпотекодавця за договором іпотеки. Також, посилаючись на норми ст. 35 ГПК України зазначив, що, дієздатність ПП «Інтеграл Інвестиції» на укладення оспорюваних договорів і законність цих договорів встановлена господарським судом Львівської області у справі №2/161 при винесенні 05.11.2012р. ухвали про заміну стягувача ПАТ АКБ «Львів» його правонаступником ПП «Інтеграл Інвестиції» та при винесенні ухвали про затвердження мирової угоди від 11.12.2012р. укладеної між відповідачем 2 та позивачем. Згідно заяви про застосування позовної давності від 31.10.2016р. зазначив, що позивач ще з 05.11.2012р. володів обєктивною можливістю знати про укладення оспорюваних договорів, відповідно, про порушення своїх прав та оскаржити цей договір в судовому порядку протягом строку визначеного ст.ст.256, 257 ЦК України, але позивач звернувся до господарського суду з позовом лише через 4 роки, тобто після спливу позовної давності. Просить суд застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог, в задоволенні позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, створивши у відповідності до ч.3 ст. 4-3 ГПК України сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив наступне.

11.12.2007р. між закритим акціонерним товариством акціонерно-комерційний банк «Львів», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство акціонерно комерційний банк «Львів» (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю «Галицький автозавод» (позичальник) укладено кредитний договір №105, згідно п.1.1. якого, банк відкриває позичальнику відкличну невідновлювальну кредитну лінію з лімітом у сумі 8 100 000,00 грн. Кредит надається для поповнення обігових коштів, придбання обладнання, підготовки виробництва нових видів продукції та ремонтно-будівельних робіт (п.1.2. договору). Плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 17% річних (п.1.5. договору). Пунктом 1.8. кредитного договору встановлено термін погашення кредиту згідно графіку, але не пізніше 09.10.2015р.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №105 від 11.12.2007р. (та додатків до нього, якщо такі є чи будуть укладені у майбутньому) 11.12.2007р. між закритим акціонерним товариством акціонерно-комерційний банк «Львів», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Акціонерно комерційний банк «Львів» (іпотекодержатель), товариством з обмеженою відповідальністю «Галицький автозавод» (позичальник) та Відкритим акціонерним товариством «Львівське автотранспортне підприємство 24662» (іпотекодавець - майновий поручитель) (на даний час - товариство з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662») було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №12571 з договором від 27.11.2008р. про внесення змін та доповнень до договору іпотеки.

Згідно п.1.2. договору іпотеки від 11.12.2007р., іпотекодавець - майновий поручитель з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед іпотекодержателем, викладених у основному зобов'язанні, передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, позначену на плані літ. «В-1», загальною площею 326,8 кв.м., яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 280. Реєстраційний номер обєкту 13561026.

Крім того, з метою забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором №105 від 11.12.2007р. та додатків до нього, якщо такі є чи будуть укладені у майбутньому, 18.12.2007р. між закритим акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Акціонерно комерційний банк «Львів» (іпотекодержатель), товариством з обмеженою відповідальністю «Галицький автозавод» (позичальник) та Відкритим акціонерним товариством «Львівське автотранспортне підприємство 24662» (іпотекодавець - майновий поручитель) (на даний час - товариство з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662») було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, за реєстровим номером 12880 з договором від 27.11.2008р. про внесення змін та доповнень до договору іпотеки.

Згідно п.1.2. договору іпотеки від 18.12.2007р., іпотекодавець - майновий поручитель з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед іпотекодержателем, викладених у основному зобов'язанні, передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, позначену на плані літ. «Д-2», загальною площею 2240,2 кв.м., яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 280. Реєстраційний номер обєкту 13560721; нежитлову будівлю, позначену на плані літ. «Ж-1» загальною площею 1257,5 кв.м., яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 280. Реєстраційний номер обєкту 13560581, нежитлову будівлю, позначену на плані літ. « 3-1», загальною площею 976,3 кв.м., яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 280. Реєстраційний номер обєкту 13559735.

12.12.2011р. між публічним акціонерним товариством Акціонерно комерційний банк «Львів» (відповідач-1, за договором - первісний кредитор) та Приватним підприємством «Інтеграл Інвестиції» (відповідач-2, за договором новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги, згідно умов п.1.1 якого, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицький автозавод» (боржник), щодо виконання боржником взятих на себе зобовязань за кредитним договором №105 від 11.12.2007р. та всіма додатковими договорами (угодами) і додатками до нього, зокрема, щодо повернення основної суми боргу в сумі 8030000,00 грн.; сплати заборгованості за нарахованими процентами 2138610,00 грн.; сплати пені в сумі 284936,66 грн., а також всі інші права, які виникають з основного договору, передача яких не суперечить законодавству України.

Пунктом 1.2. договору відступлення права вимоги від 12.12.2011р. передбачено, разом з правом вимоги до нового кредитора у повному обсязі переходять усі права, що забезпечують виконання зобовязань за основним договором, а саме: право вимоги щодо сплати неустойки, пені, штрафів передбачених основним договором; права іпотекодержателя, що виникають з договору іпотеки, укладеного між Первісним кредитором і ВАТ «Львівське автотранспортне підприємство 24662», посвідченого 11.12.2007р. зареєстрованого в реєстрі за №12571 та всіх додаткових договорів (угод) до нього; права іпотекодержателя, що виникають з договору іпотеки, укладеного між Первісним кредитором і ВАТ «Львівське автотранспортне підприємство 24662», посвідченого 18.12.2007р. зареєстрованого в реєстрі за №12880 та всіх додаткових договорів (угод) до нього; права вимоги, обумовлені у пунктах 1.1. і 1.2 цього договору (відступлені права). З цього моменту відбувається заміна первісного кредитора новим кредитором.

Згідно п.1.4. договору, сторони дійшли згоди, що відступлені права відступаються первісним кредитором новому кредитору за ціною 5653210,00 грн. Новий кредитор зобовязаний сплатити на користь первісного кредитора ціну відступлених прав шляхом перерахування коштів на вказаний первісним кредитором рахунок протягом пяти банківських днів з моменту укладення цього договору (п.1.5. договору).

15.10.2012р. між публічним акціонерним товариством Акціонерно комерційний банк «Львів» (відповідач-1, за договором - цедент) та Приватним підприємством «Інтеграл Інвестиції» (відповідач-2, за договором цесіонарій) укладено договір відступлення прав вимоги відповідно до умов п.1 якого, у звязку з відступленням 12.12.2011р. цедентом цесіонарієві прав вимоги за кредитним договором №105 від 11.12.2007р., укладеним між цедентом та Товариством з обмеженою відповідальністю „Галицький автозавод, в порядку та на умовах визначених цим договором, цедент відступає цесіонареві, належні цедентові права вимоги за: договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 12571, з врахуванням всіх змін і доповнень до нього, який укладено 11.12.2007р. між цедентом, товариством з обмеженою відповідальністю „Галицький автозавод та Відкритим товариством „Львівське автотранспортне підприємство 24662 (іпотекодавцем майновим поручителем); За цим договором цесіонарій набуває всіх прав іпотекодержателя, які виникають з договору забезпечення, зокрема, але не виключно, у випадку невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору та/або іпотекодавцем - майновим поручителем умов договору забезпечення, звернути стягнення на предмет забезпечення, реалізувати його в порядку та відповідно до умов договору забезпечення та за рахунок предмету задовольнити в повному обсязі свої вимоги, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи вимоги щодо сплати пені, штрафів, відшкодування збитків. Сторони визначили вартість відступлення прав вимоги в 5653210,00 грн., які отримано цедентом до підписання даного договору. На момент підписання даного договору сторони претензій щодо розрахунків одна до одної не мають (п.п.2.,3 договору).

15.10.2012р. між публічним акціонерним товариством Акціонерно комерційний банк «Львів» (відповідач-1, за договором - цедент) та Приватним підприємством «Інтеграл Інвестиції» (відповідач-2, за договором цесіонарій) укладено договір відступлення прав вимоги згідно п.1 якого, у звязку з відступленням 12.12.2011р. цедентом цесіонарієві прав вимоги за кредитним договором №105 від 11.12.2007р., укладеним між цедентом та Товариством з обмеженою відповідальністю „Галицький автозавод, в порядку та на умовах визначених цим договором, цедент відступає цесіонареві, належні цедентові права вимоги за: договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим № 12880, з врахуванням всіх змін і доповнень до нього, який укладено 18.12.2007р. між цедентом, Товариством з обмеженою відповідальністю „Галицький автозавод та Відкритим товариством „Львівське автотранспортне підприємство 24662 (іпотекодавцем майновим поручителем).

Згідно п.2 договору відступлення прав вимоги від 15.10.2012р. визначено, за цим договором цесіонарій набуває всіх прав іпотекодержателя, які виникають з договору забезпечення, зокрема, але не виключно, у випадку невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору та/або іпотекодавцем - майновим поручителем умов договору забезпечення, звернути стягнення на предмет забезпечення, реалізувати його в порядку та відповідно до умов договору забезпечення та за рахунок предмету задовольнити в повному обсязі свої вимоги, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи вимоги щодо сплати пені, штрафів, відшкодування збитків. Сторони визначили вартість відступлення прав вимоги в 5653210,00 грн., які отримано цедентом до підписання даного договору. На момент підписання даного договору сторони претензій щодо розрахунків одна до одної не мають (п.п.2, 3. договору).

Як встановлено судом, ухвалою господарського суду Львівської області від 05.11.2012р. у справі № 2/161 було замінено сторону виконавчого провадження (стягувача), а саме Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Львів» на стягувача - приватне підприємство «Інтеграл Інвестиції» (м. Львів, вул. Дудаєва, 20, ідентифікаційний код 37776261).

Ухвалою господарського суду Львівської області від 11.12.2012р. у справі №2/161 задоволено заяву Приватного підприємства „Інтеграл Інвестиції та Товариства з обмеженою відповідальністю „Львівське автотранспортне підприємство 24662, м. Львів про заміну сторони (боржника) та затвердження мирової угоди на стадії виконавчого провадження; замінено сторону виконавчого провадження (боржника) Відкрите акціонерне товариство «Львівське автотранспортне підприємство 24662» на боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662» (м. Львів, вул. Городоцька, 280, ідентифікаційний код 03117719) та затверджено мирову угоду від 16.11.2012 року укладену між ПП «Інтеграл Інвестиції» та ТзОВ «Львівське автотранспортне підприємство 24662». Згідно п. 1.4. затвердженої мирової угоди у справі № 2/161, шляхом її підписання боржник підтверджує свої зобовязання щодо виконання взятих на себе зобовязань за договором іпотеки від 18.12.2007р., що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстр.№12880 та договором іпотеки від 11.12.2007р., що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстр. №12571 із врахуванням всіх змін та доповнень до них, укладених на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №105 від 11.12.2007р. Пунктом 2.1. цієї мирової угоди визначено, що шляхом підписання цієї мирової угоди, боржник бере на себе зобовязання частково сплатити заборгованість за кредитним договором №105 від 11.12.2007 року в сумі 7665345,15 грн. згідно графіку, встановленого в таблиці №1.

Згідно листа відповіді від 06.09.2016р. №7193/16-11 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг за результатами розгляду листа ТзОВ «Львівське автотранспортне підприємство 24662» повідомила, що станом на 12.12.2011р. інформація про приватне підприємство «Інтеграл Інвестиції» до Державного реєстру фінансових установ не вносилась, товариство статусу фінансової установи не набувало, ліцензії та/або інших дозволів на надання фінансових послуг, не отримувало. Відповідно до інформації внесеної до Державного реєстру фінансових установ, який веде Нацкомфінпослуг, згідно із розпорядженням Держфінпослуг від 29.12.2011 року №805 схвалено рішення від 22.12.2011р. № 3934-ФК щодо внесення до Державного реєстру фінансових установ інформації про товариство. Товариству видано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК 307 від 29.12.2011 року та додаток до нього з правом надання фінансових послуг: надання гарантій; надання поручительств; надання позик, факторинг; фінансовий лізинг; надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, залучення фінансових активів юридичних осіб із зобовязанням щодо наступного їх повернення.

Позивач просить визнати недійсними укладені між ПАТ АКБ «Львів» та ПП «Інтеграл Інвестиції» договір від 12.12.2011р. про відступлення права вимоги та укладені на його підставі договір від 15.10.2012 р. про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 11.12.2007р. та договір від 15.10.2012р. про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 18.12.2007р. з тих підстав, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 12.12.2011р. ПП «Інтеграл Інвестиції» не було зареєстроване як фінансова установа, відповідно не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення договору та набуття права вимоги за кредитним поговором №105 від 11.12.2007 р., права вимоги за договором іпотеки від 11.12.2007р. і договором іпотеки від 18.12.2007р. всупереч вимогам ч.2 ст.203 ЦК України. Покликається на положення ст.ст.1077,1079 ЦК України, ст.ст. 1,4,7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та вважає, що спірні договори за своєю правовою природою є договорами факторингу. На підставі ч.3. ст.215 ЦК України позивач скористався своїм правом на оспорення в судовому порядку договорів, які містять ознаки недійсності і порушують його права та інтереси як сторони договорів, право вимоги за якими відступалось. Зазначив, що відповідачами не було повідомлено позивача, як іпотекодавця про укладення оспорюваних договорів про відступлення прав вимоги за кредитним поговором №105 від 11.12.2007 р., права вимоги за договором іпотеки від 11.12.2007р. і договором іпотеки від 18.12.2007р. При цьому, про те, що ПП «Інтеграл Інвестиції» на момент укладення спірного договору відступлення права вимоги від 12.12.2011р. не мало статусу фінансової установи позивач дізнався лише 06.09.2016р. з листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 7193/16-11, об'єктивної можливості дізнатись про вказану обставину позивач не мав, оскільки він не є стороною оспорюваних договорів, не був повідомлений відповідачем-1 про укладення оспорюваних договорів і відступлення права вимоги у зобов'язаннях, в яких позивач виступає іпотекодавцем, а тому підстав для виникнення сумнівів щодо правосуб'єктності сторін оспорюваних договорів у позивача не виникало.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

У відповідності до норм ч.1. ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно приписів п. 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013. №11 розяснено, якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором) позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Судом встановлено, що в результаті укладення договору про відступлення прав вимоги від 12.12.2011р. (за кредитним договором №105 від 11.12.2007р., договором іпотеки від 11.12.2007р. та договором іпотеки від 18.12.2007р.) та укладених на його підставі договорів про відступлення прав вимоги від 15.10.2012р. (за договором іпотеки від 11.12.2007р.) та 15.10.2012р. (за договором іпотеки від 18.12.2007р.) відповідач-2 ПП «Інтеграл Інветисції» набув прав нового кредитора до позивача - ТзОВ «Львівське автотранспортне підприємством 24662».

Згідно п.2.2. договору відступлення прав вимоги від 12.12.2011р., первісний кредитор зобов'язаний надіслати боржнику, а також поручителю, іпотекодавцю, заставодавцю, за наявністю таких, повідомлення про здійснення відступлення новому кредитору права вимоги зобовязань за основним договором.

У відповідності до умов п.7.2. договору про відступлення прав вимоги від 15.10.2012р. (за договором іпотеки від 11.12.2007р.) та договору від 15.10.2012р. (договором іпотеки від 18.12.2007р., цедент зобовязаний повідомити боржника про здійснене відступлення прав протягом 5 днів з дня нотаріального посвідченого цього договору (із наданням цесіонарію засвідченої копії такого повідомлення та доказу направлення його боржнику).

При цьому, відповідачем-1 не надано суду доказів повідомлення позивача (як іпотекодавця за договорами іпотеки, вимога за яким відступалась) про укладення між відповідачами оспорюваних договорів про відступлення права вимоги від 12.12.2011р. та договорів від 15.10.2012р., як це передбачено п. 2.2. договору від 12.12.2011р., та п. 7.2. договорів від 15.10.2012р.

Враховуючи те, що за спірними договорами відступалось право вимоги за кредитним та іпотечними договорами, боржником (іпотекодавцем) за якими виступає позивач - ТзОВ «Львівське автотранспортне підприємство 24662», а відтак, останній має право на звернення із позовом у цій справі, оскільки оспорювані договори створюють для нього обовязки, зокрема щодо виконання позивачем зобовязань за договором іпотеки перед новим кредитором (іпотекодержателем) ПП «Інтеграл Інвестиції».

За таких обставин, на підставі норм ч.3.ст.205 ЦК України, позивач заперечуючи дійсність договору відступлення прав вимоги від 12.12.2011р., а також укладених на його підставі договорів про відступлення права вимоги від 15.10.2012р., які порушують права та майнові інтереси позивача, вправі звертатися із позовом про визнання договорів недійсними відповідно до положень ч.3. ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, кредитодавцем за кредитним договором може бути банк або інша фінансова.

Зі змісту умов п.1.4. договору відступлення прав вимоги від 12.12.2011р. вбачається, що первісний кредитор ПАТ АКБ «Львів» уступив грошову вимогу, яка випливає з кредитного договору №105 від 11.12.2007р., вимогу за договором іпотеки від 11.12.2007р. та договором іпотеки від 18.12.2007р. до боржника, в обмін на грошові кошти які новий кредитор ПП «Інтеграл Інвестиції» зобовязалося сплатити та сплатило останньому, що підтверджується випискою по рахунку ПП «Інтеграл Інвестиції» за 09.12.2011р.-12.12.2011р. (в матеріалах справи).

Як випливає зі змісту п.п.3 договорів відступлення прав вимоги від 15.10.2012р. укладених на підставі договору відступлення від 12.12.2011р., первісний кредитор ПАТ АКБ «Львів» уступило грошові вимоги за договором іпотеки від 11.12.2007р. та договором іпотеки від 18.12.2007р. до боржника та іпотекодавця, в обмін на грошові кошти, які новий кредитор ПП «Інтеграл Інвестиції» зобовязалося сплатити останньому.

Так, умовами договорів відступлення права вимоги від 12.12.2011р. та договорів від 15.10.2012р. та від 15.10.2012р. передбачено ціну відступлення прав вимоги вартість 5653210,00 грн. (п.1.4. договору від 12.12.2011р., п.п.3,3 договорів від 15.10.2012р.), що свідчить про відплатний характер договорів.

Таким чином, за умовами договорів про відступлення права вимоги фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника). Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного суду України від 13.04.2016р. та від 25.05.2016р. по справі №3-477г16.

Правовідносини стосовно фінансування під відступлення права грошової вимоги урегульовано главою 73 ЦК.

Згідно ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до умов ст.1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

При цьому, ч.1. ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Так, аналогічні положення передбачено і в п. 2.4. договору відступлення прав вимоги від 12.12.2011р., відповідно до якого сторони погодили, що після укладення цього договору первісний кредитор втрачає права на будь-які платежі боржника, здійснені ним або третіми особами, на виконання зобовязань за основним договором. Грошові суми, отримані первісним кредитором на виконання зобовязань за основним договором, після дати укладання цього договору, вважаються такими, що належать новому кредитору, та первісний кредитор зобовязаний перерахувати такі грошові суми новому кредитору на наступний робочий день після їх отримання. Також, згідно п. 3.2. договору, сторони погодили, первісний кредитор не відповідає за невиконання цієї вимоги боржником.

Таким чином, враховуючи предмет договору відступлення прав вимоги від 12.12.2011р., яким є передача за плату права вимоги за кредитним договором №105 від 11.12.2007 року і укладеними на забезпечення виконання зобовязань договорами іпотеки від 11.12.2007 р. та 18.12.2007 року, правовий статус сторін цього договору, взаємні права та обовязки сторін, а також зміст прав набуття, яких передбачено спірним договором, суд вважає, що спірний договір відступлення прав вимоги від 12.12.2011 року за своєю правовою природою є договором факторингу, оскільки операції з відступлення клієнтом права саме грошової вимоги за зобов'язаннями боржника, які передбачають передачу фактором за плату в розпорядження клієнта грошових коштів, мають здійснюватися на підставі договору факторингу.

Щодо субєктного складу таких правовідносин стаття 1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

У відповідності до п.1.ч.1. ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Згідно п.5. ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За змістом ч.1 ст. 4 Закону факторинг є фінансовою послугою.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», в редакції чинній на час укладення спірного договору від 12.12.2011р., господарська діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

Таким чином, за спірними договорами відступлення прав вимоги від 12.12.2011р. та 15.10.2012р. відступилось право вимоги саме за кредитним договором та договорами іпотеки, діяльність банку за якими є фінансовими послугами, відтак новий кредитор, який набуває право вимоги за вказаними договорами, які передбачають надання, фінансових послуг, повинен також відповідати вимогам фінансової установи згідно Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

З листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №7193/16-11 від 06.09.2016р. вбачається, що станом на 12.12.2011р. інформація про приватне підприємство «Інтеграл Інвестиції» (код за , місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Дудаєва, буд. 20) до Державного реєстру фінансових установ не вносилась. Товариство статусу фінансової установи не набувало, ліцензії та/або інших дозволів на надання фінансових послуг, не отримувало.

Згідно з розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 29.12.2011 №805 схвалено рішення від 22.12.2011р № 3934-ФК щодо внесення до Державного реєстру фінансових установ інформації про Приватне підприємство «Інтеграл Інвестиції» як таке, що може надавати фінансові послуги: факторинг; надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів; фінансовий лізинг; надання поручительств; надання гарантій; надання позик; залучення фінансових активів юридичних осіб із зобовязаннями щодо наступного їх повернення.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на момент укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги від 12.12.2011р. ПП «Інтеграл Інвестиції» не було зареєстроване як фінансова установа, відтак, відповідач-2 - не набув статусу фінансової установи, тобто всупереч законодавчим вимогам не мав права укладати та набувати права вимоги за вищевказаним договором. Доказів зворотнього суду не надано.

Посилаючись на норми ст.35 ГПК України, відповідачі ствердили, що, законність оспорюваних договорів та правомірність набуття відповідачем 2 прав вимоги за кредитним договором і договорами іпотеки, встановлена господарським судом Львівської області у справі №2/161 при винесенні ухвали про заміну стягувача ПАТ АКБ «Львів» його правонаступником ПП «Інтеграл Інвестиції» від 05.11.2012р. та при винесенні ухвали про затвердження мирової угоди від 11.12.2012р. укладеної між відповідачем 2 та позивачем, що не потребує доказування у даній справі. Також, відповідач -1 зазначив, що правомірність набуття ПП «Інтеграл Інвестиції» прав вимоги до ТзОВ «Галицький автозавод» за кредитним договором №105 від 11.12.2007р. на підставі договору відступлення прав вимоги від 12.12.2011р., укладеним між відповідачами також встановлена господарським судом Львівської області (суддя Морозюк А.Я.) в процесі розгляду справи № 914/4140/14 про банкрутство ТзОВ «Галицький автозавод», відтак, не потребує доказування згідно ст. 35 ГПК України.

Проте, суд зазначає, що посилання відповідачів на норми ст.35 ГПК України щодо преюдиційності встановлених господарським судом обставин у вищевказаних справах є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки питання недійсності спірних договорів не було предметом розгляду в межах зазначених справ, в яких розглядалось питання правомірності заміни кредитора у зобовязанні на стадії виконавчого провадження та питання банкрутства ТзОВ «Галицький автозавод». При цьому, за змістом ст.227 ЦК України, правочин, вчинений особою без відповідного дозволу є оспорюваним, а тому враховуючи положення ст. 215 ЦК України, може бути визнаний судом недійсним лише за зверненням з відповідною позовною заявою (Дана позиція узгоджується з висновком викладеним в Постанові Вищого господарського суду України від 18.09.2013р. у справі №910/3358/13).

Виходячи з вищенаведеного, суд зазначає, що оспорюваний договір відступлення права вимоги від 12.12.2011р. укладено відповідачем -2 ПП «Інтеграл Інвестиції» з порушенням вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та п. 3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», в редакції чинній на час укладення спірного договору.

Згідно ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.3. ст.205 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст.207 ГК України, якою передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК є оспорюваним. Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування.

Щодо вимог про визнання недійсними укладених на підставі договору відступлення права вимоги від 12.12.2011р. договорів про відступлення права вимоги від 15.10.2012р. за договором іпотеки від 11.12.2007р. та від 15.10.2012р. за договором іпотеки від 18.12.2007р., що були укладені між ЗАТ АКБ «Львів», ТзОВ «Галицький автозавод» та ВАТ «Львівське автотранспортне підприємство 24662» суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Вказана стаття передбачає можливість відступлення прав за іпотечним договором за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Тобто, укладенню договору про відступлення права іпотеки має передувати укладення договору про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Згідно ч.1.ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержателем є кредитор за основним зобов'язанням, у даному випадку, за кредитним договором № 105 від 11.12.2007 року.

Як випливає з умов п.1 договорів відступлення прав вимоги від 15.10.2012р. та від 15.10.2012р. у звязку з відступленням 12.12.2011р. цедентом цесіонарієві прав вимоги за кредитним договором №105 від 11.12.2007р., укладеним між цедентом та ТзОВ «Галицький автозавод», в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент виступає цесіонареві належне цедентові право вимоги за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 12571, з врахуванням вcix змін i доповнень до нього, який укладено 11.12.2007р. та договором іпотеки посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим № 12880, з врахуванням вcix змін i доповнень до нього, який укладено 18.12.2007р. між Цедентом, ТзОВ «Галицький автозавод» та ВАТ «Львівське автотранспортне підприємство 24662» (іпотекодавцем - майновим поручителем). Пунктом 2 договорів встановлено, що за цим договором цесіонарій набуває всіх прав іпотекодержателя, які виникають з договору забезпечення.

Враховуючи ч. 1 ст. 216 ЦК України, згідно якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, суд вважає, що оскільки укладення договору від 12.12.2011 року відступлення прав вимоги за кредитним договором № 105 від 11.12.2007 року відбулось з порушенням положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та Цивільного кодексу України, що регулюють відносини надання фінансових послуг і відступлення прав вимоги за зобовязаннями, що виникають з надання фінансових послуг, до ПП «Інтеграл Інвестиції» у встановленому порядку не перейшли права вимоги за вказаним кредитним договором, а відтак враховуючи положення ст. 24 Закону України «Про іпотеку», договори відступлення права вимоги від 15.10.2012р. за іпотечним договором від 11.12.2007р. та від 15.10.2012р. за іпотечним договором від 18.12.2007р. підлягають визнанню недійсними.

Відповідно до абз. 2 п.п. 2.1. п. 2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 року вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідачем-2 згідно заяви від 31.10.2016р. вх. №43255/16 заявлено про застосування позовної давності до заявлених позивачем позовних вимог, згідно якої відповідач посилається на те, що позивач ще з 05.11.2012р. володів обєктивною можливістю дізнатись про обставини укладення оспорюваних.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п.5.8 Постанови Пленум Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2010р. Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів передбачено, що у вирішенні питань, пов'язаних із застосуванням позовної давності у спорах, що виникають у зв'язку з визнанням недійсними правочинів (господарських договорів), господарським судам слід враховувати викладене в пункті 2.8 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання практики вирішення господарськими судами спорів про визнання недійсними правочинів (господарських договорів)". Відповідно ж до п. 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання практики вирішення господарськими судами спорів про визнання недійсними правочинів (господарських договорів)", щодо вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України).

У відповідності до положень ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (із внесеними змінами та доповненнями) розяснено, за змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Відтак, позовна давність застосовується до правомірно заявлених позовних вимог лише за наявності порушеного права особи, яка звернулась за таким захистом до суду.

Згідно з п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Суд зазначає, що позивач не був стороною оспорюваних договорів відступлення прав вимоги, отримання згоди боржника на відступлення права вимоги умовами вказаних договорів також не передбачено, про укладення оспорюваних договорів та відступлення права вимоги у зобовязаннях, в яких позивач виступає іпотекодавцем, останній повідомлений не був, а відтак, позивач був позбавлений можливості перевірити правосубєктність нового кредитора ПП «Інтеграл Інвестиції» щодо набуття права вимоги за договором кредиту та іпотечними договорами. При цьому, як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, позивач довідався про порушення своїх прав як боржника та про обставини, які стали підставою для звернення до суду із листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №7193/16-11 від 06.09.2016р. Інших юридичних фактів та доказів про те, що позивачеві було відомо про порушення своїх прав чи могло бути відомо про таке порушення раніше не надано, а судом не встановлено. Посилання відповідачів на те, що початок строку позовної давності щодо заявлених позовних вимог повинен обчислюватись з моменту коли позивачеві стало відомо про укладення спірних договорів не заслуговують на увагу, оскільки згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не з моменту вчинення оспорюваного правочину.

Відтак, оскільки позивач не є стороною оспорюваних договорів та був позбавлений можливості перевірити правосубєктність нового кредитора ПП «Інтеграл Інвестиції» щодо набуття права вимоги за договором кредиту та іпотечними договорами, а про обставини, які стали підставою звернення до суду, позивач дізнався лише з листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.09.2016р., початок перебігу позовної давності слід обраховувати не з моменту, коли позивачу стало відомо про наявність оспорюваних правочинів, а з моменту, коли позивач дізнався про факт відсутності у ПП Інтеграл Інвестиції необхідного обсягу дієздатності. (Даний висновок узгоджується з позицією Верховного суду України викладеною в Постанові від 20.08.2013р. у справі №3-18гс13).

При цьому, суд враховує положення ч. 1 ст. 204 ЦК України, відповідно до якої, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З огляду на викладене, оспорюваний договір відступлення прав вимоги від 12.12.2011р. та укладені на його підставі договори відступлення прав вимоги від 15.10.2012р. всупереч вимогам ч.2. ст.203 ЦК України укладені особою, яка не мала необхідного обсягу дієздатності, що в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 ГПК України встановлено, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачами не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, а відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю.

Згідно п.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013р. №7, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача. Такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покласти на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 202, 203, 205, 215, 216, 227,1077,1079,1084 ЦК України та ст.ст. 1, 4-3, 32, 33, 34, 43, 49, 84, 85, 116 ГПК України, ст.ст. 1, 4, 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати недійсним укладений між Публічним акціонерним товариством Акціонерний-комерційний банк «Львів», м. Львів, вул. Сербська, 1 () та Приватним підприємством «Інтеграл Інвестиції», м.Львів, вул. Дудаєва, буд. 20 () договір від 12.12.2011р. про відступлення права вимоги за кредитним договором №105 від 11.12.2007 р., що був укладений між ПАТ АКБ «Львів» та ТзОВ «Галицький завод», права вимоги за договором іпотеки від 11.12.2007р. та договором іпотеки від 18.12.2007р., що були укладені між ПАТ «АКБ «Львів», ТзОВ «Галицький автозавод» та ВАТ «Львівське автотранспортне підприємство 24662».

3. Визнати недійсним укладений між Публічним акціонерним товариством Акціонерний-комерційний банк «Львів», м.Львів, вул.Сербська, 1 () та Приватним підприємством «Інтеграл Інвестиції», м.Львів, вул. Дудаєва, буд.20 () договір від 15.10.2012р. про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 11.12.2007р., що був укладений між ПАТ АКБ «Львів», ТзОВ «Галицький автозавод» та ВАТ «Львівське автотранспортне підприємство 24662».

4. Визнати недійсним укладений між Публічним акціонерним товариством Акціонерний-комерційний банк «Львів», м.Львів, вул. Сербська, 1 () та Приватним підприємством «Інтеграл Інвестиції», м. Львів, вул. Дудаєва, буд. 20 () договір від 15.10.2012р. про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 18.12.2007р., що був укладений між ПАТ АКБ «Львів», ТзОВ «Галицький автозавод» та ВАТ «Львівське автотранспортне підприємство 24662».

5. Стягнути Публічного акціонерного товариства Акціонерний-комерційний банк «Львів», м. Львів, вул. Сербська, 1 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662», м. Львів, вул. Городоцька, 280 () - 2067,00 грн. судового збору.

6. Стягнути з Приватного підприємства «Інтеграл Інвестиції», м. Львів, вул. Дудаєва, буд.20 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівське автотранспортне підприємство 24662», м. Львів, вул. Городоцька, 280 () - 2067,00 грн. судового збору.

7. Накази видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 26.12.2016р.

Суддя Мороз Н.В.