ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
КОЛЕГІЯ З РОЗГЛЯДУ СПРАВ ПРО БАНКРУТСТВО
_______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"20" грудня 2016 р. Справа № 918/1101/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Пашкевич І.О.,

при секретарі судового засідання Оліфер С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за заявою Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області

до боржника ОСОБА_1 особи ОСОБА_2

про банкрутство

В засіданні приймали участь:

від кредитора: не з'явився;

від заявника: не з'явився;

від розпорядника майна: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 26.10.2016 року прийнято до розгляду заяву Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 особи ОСОБА_2, розгляд заяви призначено до слухання в підготовчому засіданні суду.

Ухвалою суду від 22.11.2016 року, серед іншого, порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_1 особи ОСОБА_2, введено процедуру розпорядження майном строком на сто п'ятнадцять календарних днів до 17.03.2017 року та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого ОСОБА_3, проведення попереднього засідання суду призначено на 31.01.2017 року.

05 грудня 2016 року розпорядником майна подано до суду клопотання про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів та накладення арешту на майно боржника, яке ухвалою суду від 05.12.2016 року призначено до розгляду в судовому засіданні на 20.12.2016 року.

14 грудня 2016 року від розпорядника майна надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд, розглянувши клопотання розпорядника майна, дослідивши матеріали справи та врахувавши обставини по справі, встановив наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику укладати без згоди арбітражного керуючого (розпорядника майна) правочини (договори), а також зобовязати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

Відповідно до ст. 91 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" одночасно з прийняттям заяви про порушення справи про банкрутство фізичної особи господарський суд накладає арешт на майно фізичної особи, за винятком майна, на яке згідно із законодавством України не може бути звернено стягнення, та майна, що перебуває в заставі з підстав, не повязаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

В обґрунтування клопотання про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів та накладення арешту на майно ОСОБА_1 особи ОСОБА_2, розпорядник майна зазначає, що боржник має частки у статутному капіталі ТОВ "ВДМ-Продакшн" та ТОВ "ВДМ-ТРЕЙД", у зв'язку з чим просить суд вжити заходи забезпечення вимог кредиторів щодо вказаних товариств.

Суд зазначає, що згідно ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства з обмеженою відповідальністю несуть відповідальність в межах їх вкладів.

Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспромож-ності або банкрутства встановлюється законом.

Згідно ст. 150 ЦК України товариство з обмеженою відповідальністю може бути ліквідоване за рішенням загальних зборів його учасників, у тому числі у зв'язку зі спливом строку, на який товариство було створене, а також за рішенням суду - у випадках, встановлених законом.

Крім того, слід наголосити, що відповідно до ч. 5 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у разі банкрутства вказаних товариств з вини їх засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов'язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов'язаннями.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 особа ОСОБА_2 як учасник ТОВ "ВДМ-Продакшн", ТОВ "ВДМ-ТРЕЙД" несе ризик збитків, пов'язаних з діяльністю даних товариств у межах вартості своїх вкладів, то відсутні будь-які підстави для вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів щодо ОСОБА_2 як учасника ТОВ "ВДМ-Продакшн", ТОВ "ВДМ-ТРЕЙД" у справі №918/1101/16 про його банкрутство як фізичної особи.

Також, в клопотанні про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів та накладення арешту на майно розпорядник майна просить суд зобов'язати боржника передати цінні папери, майно та інші цінності, належні йому на праві власності або на інших правах, - на зберігання третім особам, визначених судом.

Вказана вимога розпорядника майна є необґрунтованою, з огляду на те, що суд не вправі самостійно обирати осіб відповідальних за зберігання майна боржника. При цьому, в разі визначення розпорядником майна таких осіб, останній має право звернутися до суду з відповідним клопотанням.

Отже, особа, яка подала заяву про вжиття заходів забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу забезпечення вимог кредиторів.

Достатньо обґрунтованим для вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення вимог кредиторів.

Зазначене вище відповідає розясненням, наданим у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову".

Дослідивши надані розпорядником майна докази, з метою збереження майна боржника, суд вважає необхідним скористатись правом, наданим ст. ст. 18, 91 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та задовольнити клопотання розпорядника майна частково. Способом забезпечення вимог кредиторів суд обирає:

- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно фізичної особи ОСОБА_2, за винятком майна, на яке згідно із законодавством України не може бути звернено стягнення, та майна, що перебуває в заставі з підстав, не повязаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності;

- заборонити боржнику - фізичній особі ОСОБА_2 укладати без згоди арбітражного керуючого (розпорядника майна) правочини (договори).

При цьому суд зазначає, що розпорядник майна має діяти сумлінно, добросовісно, оперативно, з урахуванням інтересів як кредиторів так і боржника, не зволікати з наданням згоди або мотивованої відмови у наданні згоди на укладення боржником договорів (правочинів).

Також суд наголошує, що заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до припинення провадження у справі.

Господарський суд має право скасувати або змінити заходи щодо забезпечення вимог кредиторів до настання зазначених обставин, про що також виноситься ухвала.

На підставі викладеного, керуючись ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 18, 91 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання розпорядника майна про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів та накладення арешту на майно боржника задоволити частково.

2. Вжити заходи до забезпечення грошових вимог кредиторів фізичної особи ОСОБА_2, а саме:

- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 особи ОСОБА_2 (33022, АДРЕСА_1, ІН), за винятком майна, на яке згідно із законодавством України не може бути звернено стягнення, та майна, що перебуває в заставі з підстав, не повязаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності;

- заборонити боржнику - фізичній особі ОСОБА_2 (33022, АДРЕСА_1, ІН) укладати без згоди арбітражного керуючого (розпорядника майна) правочини (договори).

3. В решті вимог клопотання відмовити.

Зазначена ухвала відповідно до ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для виконання на усій території України та є виконавчим документом.

Ухвала набирає законної сили в день її винесення та підлягає негайному виконанню.

Ухвалу направити кредитору, боржнику, відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції, розпоряднику майна ОСОБА_3

Суддя Пашкевич І.О.