ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р.Справа № 916/2112/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ліпчанської Н.В.,

суддів: Лисенко В.А., Ярош А.І.

за участю секретаря судового засідання Молодова В.С.

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №1153 від 18.12.2014р., ОСОБА_2 за довіреністю №139 від 22.03.2016р.,

представник відповідача та третіх осіб у судове засідання не зявились, про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на ухвалу господарського суду Одеської області від 14.11.2016р.

у справі №916/2112/16

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3;

до відповідача: Приватного підприємства "Ніка-2";

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) Головного управління Держгеокадастру в Одеській області;

2) Відділу Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області

про визнання недійсними державних актів на право власності,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2016 року до господарського суду Одеської області звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3К.) із позовом до Приватного підприємства "Ніка-2" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та Відділу Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області про визнання недійсними державних актів на право власності (а.с.3-15, т.1).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.11.2016р. (суддя Щавинська Ю.М.) провадження у справі припинено на підставі п.2 ч.1 ст. 80 ГПК України, оскільки є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою господарського суду, ФОП ОСОБА_3 звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить дану ухвалу скасувати, а справу №916/2112/16 направити до господарського суду Одеської області для розгляду по суті.

В апеляційній скарзі вказується на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, винесеною із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вважає, що не існує рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Від третіх осіб до апеляційного суду письмових пояснень та клопотань не надходило.

Від відповідача письмового відзиву до апеляційного суду не надійшло, у судове засідання його представник не зявився, проте, надійшло клопотання про продовження та відкладення розгляду справи. Однак, у задоволенні вказаного клопотання судовою колегією було відмовлено.

Пунктом 2 інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" розяснено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обовязковою.

У звязку із зазначеним апеляційну скаргу було розглянуто за відсутністю представників відповідача та третіх осіб, які були повідомлені належним чином про місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку, що ухвалу господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Господарський процесуальний кодекс України, а саме стаття 80 містить вичерпний перелік підстав для припинення провадження у справі.

Припиняючи провадження у справі, суд повинен чітко викласти застосовану ним норму процесуального закону з посиланням на підпункт, пункт, частину статті тощо, та встановити обставини справи, що підтверджують правомірність припинення провадження у справі.

Згідно статті 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо:

1) спір не підлягає вирішенню в господарських судах України;

1-1) відсутній предмет спору;

2) є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав;

4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом;

5) сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду;

6) підприємство чи організацію, які є сторонами, ліквідовано;

7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

Отже, перелік підстав припинення провадження у справі є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

За приписами процесуального законодавства, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондується зі способами захисту права, які визначені, наприклад, у статті 16 Цивільного кодексу України, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмету позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

При цьому, пунктом 4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що припинення провадження у справі на підставі пункту 2 статті 80 ГПК можливе за умов, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Разом з тим апеляційний суд також наголошує, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального та процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітись як вихід суду за межі позовних вимог. У звязку з цим господарський суд, зясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послались не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме ті норми матеріального та процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Як встановлено місцевим господарським судом, у справі №916/2705/13 було заявлено позовні вимоги, зокрема, про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯЕ №665501) площею 0,3386 га, виданого 03.09.2007р. ПП "Ніка-2", зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №07; про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯЕ №665502) площею 1,3937 га, виданого 03.09.2007р. ПП "Ніка-2", зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №06.

Вищевказане також є предметом позову й у справі №916/2112/16, що вбачається з матеріалів справи.

Обґрунтовуючи позови як у справі №916/2705/13, так і у справі №916/2112/16 позивач посилається на таку підставу як порушення процедури видачі оскаржуваних державних актів у зв'язку із неправомірним складенням технічної документації.

Так, в позовній заяві у справі №916/2705/13 позивач зазначає, що "під час розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів ПП "Ніка-2" та подальшого заповнення бланків державних актів були змінені межі і конфігурація земельної ділянки, що була набута у власність ПП "Ніка-2", про що свідчать плани земельних ділянок зображені на державних актах ПП "Ніка-2". Окрім цього плани земельних ділянок зображені на державних актах не відповідають межам земельних ділянок визначеним в акті встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПП "Ніка-2" та додатку до нього".

А в позовній заяві у справі №916/2112/16 посилаючись на деякі положення Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, що затверджені наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №43 від 04.05.1999р. (позивач невірно зазначив назву даної Інструкції) позивач зазначає, зокрема, що "проект відведення земельної ділянки для розроблення державного акту не використовувався" та що "жодна із вимог діючого законодавства при розроблені технічної документації виконана не була".

Також, як встановлено судом, як у позовній заяві у справі №916/2705/13, так і у позовній заяві у справі №916/2112/16, позивач посилається на те, що ним, як суміжним землекористувачем, межі земельної ділянки, що надається ПП "Ніка-2", не були погоджені, а відповідні акти - не підписані (а.с.16-19, т.3; а.с.3-15, т.1).

Окрім іншого, рішенням господарського суду Одеської області від 03.12.2013р., яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.01.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 27.03.2014р., встановлено зокрема, що оскаржуваний Державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯЕ №665501) площею 0,3386 га, виданий 03.09.2007р. ПП "Ніка-2", та Державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯЕ №665502) площею 1,3937 га, виданий 03.09.2007р. ПП "Ніка-2" (дійсність вказаних державних актів є також і предметом спору у справі №916/2112/16), жодним чином не порушують прав та інтересів позивача у справі, і обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права, як користувача земельної ділянки, на думку суду, є невірним.

Разом з тим, Вищий господарський суд України у справі №916/2705/13 вказав, що суди обґрунтовано дійшли висновку про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, встановивши при цьому, що позивачем не доведено факту порушення його права у користуванні належною йому на праві оренди земельною ділянкою, а мало місце порушення прав позивача в результаті користування ПП "Ніка-2" частиною земельної ділянки, що належить ФОП ОСОБА_3 на праві оренди шляхом перенесення паркану, при цьому це порушення склалось у 2013 році.

Між тим, Одеський апеляційний господарський суд у справі №916/2705/13 зазначив, що позивач не позбавлений права усунути порушення своїх прав та охоронюваних законом інтересів у інший спосіб, передбачений законом, зокрема, шляхом предявлення позову щодо зобовязання усунути порушення щодо використання належною йому на праві орендного користування земельною ділянкою.

Так, як встановив місцевий господарський суд, позивач скористався своїм правом на обрання способу захисту, про який було наголошено у судових рішеннях по справі №916/2705/13, оскільки в провадженні господарського суду Одеської області (головуючий суддя Шаратов Ю.А., судді: Степанова Л.В., Желєзна С.П.) знаходиться справа №916/4871/15 за позовом ФОП ОСОБА_3 до ПП "Ніка-2" про усунення перешкод в користуванні орендованою земельною ділянкою та про зобовязання вчинити певні дії.

Отже, господарський суд Одеської області при прийнятті оскаржуваної ухвали правильно дійшов висновку про припинення провадження у справі у звязку з існуванням рішення господарського суду у справі №916/2705/13, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, що і у справі 916/2112/16.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо неправомірності застосування господарським судом приписів статті 80 господарського процесуального кодексу України відхилені з мотивів їх невідповідності в даному випадку обставинам справи та нормам процесуального законодавства України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу господарського суду винесено при повному зясуванні та дослідженні всіх обставин справи з правомірним застосуванням норм діючого законодавства, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101 103, 105-106 ГПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Одеської області від 14.11.2016р. у справі №916/2112/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий Н.В. Ліпчанська

Суддя В.А. Лисенко

Суддя А.І. Ярош