ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2016 Справа № 905/3328/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ЮГСВЕТ»
до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа»
простягнення 40 397,88 грн
за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідачане зявилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГСВЕТ» до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення заборгованості у розмірі 38353,13 грн, 3% річних у розмірі 422,41 грн та інфляційних втрат у розмірі 1622,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №95 ПР від 08.06.2016 щодо здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

13.12.2016 до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у звязку з сплатою відповідачем 30.11.2016 основної заборгованості у розмірі 38353,13 грн. Тому позивач зменшив позовні вимоги і просить суд стягнути з відповідача 3% річних 422,41 грн та інфляційні втрати у розмірі 1622,34 грн, а всього 2044,75 грн.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Заяву про зменшення позовних вимог підписано представником позивача - ОСОБА_2 на підставі довіреності.

Проте довіреністю вих. №б/н від 13.12.2016 не надано права ОСОБА_2 на підписання заяв про збільшення або зменшення розміру позовних вимог від імені позивача.

У звязку з чим, заява позивача про зменшення позовних вимог судом не приймається.

13.12.2016 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить суд припинити провадження по справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 38353,13 грн, у звязку зі сплатою в повному обсязі. Відповідач просить відмовити у позові в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки вважає, що порушення зобовязання відбулося за відсутності вини відповідача. Також у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд розглядати справу за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 19.12.2016 вказане клопотання відповідача про розгляд справи без участі його представника судом задоволено.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

08.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮГСВЕТ» (постачальник, позивач) та Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (покупець, відповідач) підписано договір №95ПР (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору постачальник зобовязується у 2016 році поставити покупцеві товари, а покупець - прийняти і оплатити товари на умовах, зазначених в цьому договорі.

Згідно з п. 1.2 Договору найменування (номенклатура, асортимент) кабельно-провідникової та електротехнічної продукції відповідно до Специфікації, що є невідємною частиною цього Договору.

Сторонами підписано Додаток №1 до Договору - Специфікація №1, якою визначено найменування і марку товару, кількість, ціну, умови оплати, умови поставки товару та строк оплати поставленого товару.

Згідно з п. 2.1 Договору постачальник повинен поставити покупцеві товар, якість якого відповідає нормам, стандартам якісних показників і технічних вимог (ГОСТ, ДСТУ, ТУ)

Відповідно до п. 3.1 Договору ціна цього Договору складає 110018,57 грн у тому числі ПДВ 18336,43 грн.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 38353,13грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи видатковою накладною №Ю_004054 від 29.06.2016 на поставку товару на суму 38353,13 грн та податковою накладною №664 від 29.06.2016.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видатковій накладній підтверджується підписом його представника на зазначеній накладній, скріпленим печаткою підприємства.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача на підставі Договору, не надано.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.1 Договору оплата за замовлений товар здійснюється покупцем на підставі виставленого рахунку з відстрочкою платежу до 10 робочих днів з дати прийняття товару на центральний склад покупця.

Аналогічні умови оплати визначені у Специфікації №1 до Договору.

Таким чином, товар отриманий за видатковою накладною №Ю_004054 від 29.06.2016 відповідач зобовязаний був оплатити - до 13.07.2016.

Як свідчать матеріали справи, у строки, визначені Договором відповідач свої зобовязання щодо здійснення своєчасної та повної оплати отриманого товару у розмірі 38353,13 грн не виконав.

13.12.2016 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому відповідач просить припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу, у звязку з його сплатою відповідачем. До відзиву на позовну заяву відповідачем додано оригінал платіжного доручення №2371 від 30.11.2016 на суму 38353,13 грн.

З наданого платіжного доручення вбачається, що відповідач 30.11.2016 у повному обсязі перерахував позивачу заборгованість у розмірі 38353,13 грн. У платіжному доручені №2371 від 30.11.2016 в графі призначення платежу зазначено: оплата за кабель згідно рахунку 390 від 29.06.2016 за договором №95пр ВІД 08.06.2016.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 38353,13 грн підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю предмету спору.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 422,41 грн та інфляційні втрати у розмірі 1622,34 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У п. 3.1 та п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить відмовити у позові в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки вважає, що порушення зобовязання відбулось за відсутності вини відповідача, у звязку з важким фінансовим станом відповідача, збитковістю підприємства, перебування в режимі суворої економії коштів, інші законодавчі та організаційні обмеження здійснення господарської діяльності підприємства відповідача, накладання арешту на кошти, що містяться на рахунках підприємства, знаходження на території проведення антитерористичної операції.

Наведені відповідачем обставини не можуть бути підставою для звільнення відповідача від сплати 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання.

Судом також не приймається посилання відповідача на проведення антитерористичної операції на території Донецької області, як на обставину, що значно ускладнює ведення господарської діяльності та унеможливлює належне виконання зобовязань за Договором №95ПР від 08.06.2016, оскільки договір, за яким утворилась заборгованість, відповідач укладав та приймав на себе зобовязання з належного його виконання у червні 2016 року, тобто уже в період проведення антитерористичної операції.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд визнає його невірним, у звязку з невірним визначенням строку настання платежу за видатковою накладною № Ю_004054 від 29.06.2016 та не врахуванням, що в 2016 році 366 днів.

За здійсненим судом перерахунком розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, становить 418,11 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення 3% річних задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд визнає його невірним, оскільки позивачем невірно визначено строк настання платежу за видатковою накладною №Ю_004054 від 29.06.2016, а також допущено арифметичні помилки.

Однак, за здійсненим судом перерахунком інфляційних втрат їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріали справи не містять відповідних заяв чи клопотань позивача.

З огляду на вищезазначене, вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1622,34 грн підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, зважаючи на те, що відповідач сплатив суму основного боргу після звернення позивача до суду з позовом, судовий збір в цій частині також покладається на відповідача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, при поданні даного позову позивачем згідно платіжного доручення №10715 від 22.11.2016 сплачено судовий збір у розмірі 1380,00 грн.

Судом розглядались позовні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості у розмірі 40397,88 грн.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, з огляду на приписи вказаного Закону позивачем у даному випадку повинно бути сплачено за зазначені позовні вимоги судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Таким чином 2,00 грн судового збору сплачено позивачем надмірно.

Вказана надмірно сплачена сума судового збору у відповідності зі ст. 7 Закону України «Про судовий збір» буде повернута ухвалою суду позивачу за його клопотанням.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (87534, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Гризодубової, 1, ідентифікаційний код 33760279) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГСВЕТ» (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Горького, 21, ідентифікаційний код 39115503) 3% річних у розмірі 418 (чотириста вісімнадцять) грн 11 коп., інфляційні втрати у розмірі 1622 (одна тисяча шістсот двадцять дві) грн 34 коп. та судовий збір у розмірі 1377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн 86 коп.

3. Провадження у справі №905/3328/16 в частині вимог про стягнення суми основного боргу у розмірі 38353,13 грн припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю предмету спору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 26.12.2016

Суддя М.В. Сажнева