ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2016 р. Справа № 911/3722/16

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/3722/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Атма професійне прибиральне обладнання», м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю «Шен-Сервіс»,

м. Вишневе

про стягнення 254039,00 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 08 від 02.09.2016;

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Атма професійне прибиральне обладнання» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Шен-Сервіс» (відповідач) про стягнення 254039,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору поставки товару № 417 від 31.05.2016, в частині його своєчасної оплати, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 203227,44 грн., з огляду на наявність якої позивачем нараховані 9791,92 грн. пені, 28363,92 грн. штрафу, 11656,13 грн. інфляційних втрат та 999,59 грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 18.11.2016 порушено провадження у справі № 911/3722/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні 07.12.2016 представником позивача надана заява, в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій останній зменшуючи розмір позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 28943,43 грн., 1189,38 грн. пені, 2693,76 грн. штрафу, 1239,13 грн. інфляційних втрат та 121,44 грн. 3 % річних.

Відповідно до ч. 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 17 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.10.2006 № 01-8/2351 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року», під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК України, ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Таким чином, судом розглядуються вимоги про стягнення з відповідача 28943,43 грн. заборгованості, 1189,38 грн. пені, 2693,76 грн. штрафу, 1239,13 грн. інфляційних втрат та 121,44 грн. 3 % річних.

Представник відповідача в судове засідання 07.12.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 18.11.2016 не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, до суду не надіслав. При цьому, судом враховано абзац 3 підпункту 3.9.1 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», де зазначено, що у разі, якщо ухвалу суду про порушення провадження у справі надіслано за належною адресою і повернуто підприємством звязку, зокрема, з посиланням на відсутність адресата, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2016 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений Договір поставки товару № 417 від 31.05.2016, відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобовязався поставити покупцю санітарно-гігієнічне та професійне прибиральне обладнання (товар), в асортименті, кількості та строки, обумовлені сторонами, а покупець в свою чергу зобовязався прийняти такий товар та оплатити його вартість.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.3 договору визначено, що ціна товару погоджується між сторонами на кожну партію товару і визначається в специфікаціях, рахунках-фактурах та видаткових накладних. Загальна ціна договору складається із сум специфікацій (рахунків-фактур, видаткових накладних). Оплата отриманого товару проводиться протягом 7 календарних днів, з моменту отримання товару покупцем на поточний рахунок постачальника. Моментом отримання товару вважається момент підписання видаткової накладної.

Так, позивач належним чином та в повному обсязі виконав взяті на себе згідно з умовами договору зобовязання, поставивши відповідачу товар, на загальну суму 283909,20 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні № 1397 від 12.09.2016 на суму 134633,04 грн., № 1399 від 12.09.2016 - 44355,36 грн., № 1398 від 12.09.2016 - 26937,60 грн., № 1761 від 07.10.2016 - 14220,48 грн., № 1762 від 07.10.2016 - 27436,32 грн., № 1763 від 07.10.2016 - 36326,40 грн.

Для отримання товару відповідачем видані довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей № 287 від 08.09.2016, № 289 від 09.09.2016, № 290 від 09.09.2016, № 325 від 06.10.2016, № 331 від 06.10.2016, № 323 від 06.10.2016 на імя ОСОБА_2.

Відповідні видаткові накладні підписані в двосторонньому порядку представниками позивача та особою уповноваженою з боку відповідача на отримання товару, а також скріплені печатками позивача.

Претензій щодо якості чи кількості отриманого товару від відповідача не надходило.

Для здійснення оплати отриманого товару, позивачем виставлені відповідачу рахунки № АС000001626 від 06.09.2016 на суму 134633,04 грн., № АС000001697 від 08.09.2016 - 44355,36 грн., № АС000001721 від 09.09.2016 - 26937,60 грн., № АС000001985 від 27.09.2016, № АС000002183 від 06.10.2016 - 27436,32 грн., № АС000002185 від 06.10.2016 - 36326,40 грн., всього на загальну суму 283909,20 грн.

Однак, в порушення умов договору та взятих на себе зобовязань, вартість товару сплачена відповідачем лише частково в сумі 254965,57 грн., про що свідчать додані до матеріалів справи копії банківських виписок по особовому рахунку позивача, вартість товару в сумі 28943,43 грн., залишена відповідачем не сплаченою.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

08.11.2016 відповідач звернувся до позивача із гарантійним листом, в якому гарантував, протягом 30 календарних днів здійснити оплату за рахунками №№ 1626, 1721, 1985, 2183.

Однак, в порушення взятих на себе зобовязань за умовами договору та гарантійного листа, відповідач лише частково розрахувався за отриманий товар, у звязку з чим станом на час розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість в сумі 28943,43 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки заборгованість відповідача, в частині оплати переданого позивачем на підставі Договору поставки № 417 від 31.05.2016 товару, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 28943,43 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач, на підставі п.п. 5.3, 5.4 договору та заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача 1189,38 грн. пені та 2693,76 грн. штрафу.

Умовами п.п. 5.3, 5.4 договору визначено, що в разі порушення покупцем строків оплати товару, визначених п. 4.3 договору, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченою суми за кожний день прострочення, а у разі прострочення оплати товару понад 10 робочих днів, покупець зобовязується відшкодувати постачальнику штраф у розмірі 10 % від простроченої суми.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

На підставі вказаних норм права, враховуючи, що розрахунок позивача є арифметично вірним, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1189,38 грн. пені та 2693,76 грн. штрафу, визнаються судом правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо своєчасної оплати отриманого товару, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 121,44 грн. 3 % річних та 1239,13 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених позивачем до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, враховуючи, що наданий розрахунок є арифметично вірним, приходить до висновку про задоволення зазначених вимог позивача.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при повному задоволені позову покладаються на відповідача.

Крім того, додатково суд повідомляє, що згідно з п. 3.10 Постанов Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Шен-Сервіс» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Червоноармійська, 2, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Атма професійне прибиральне обладнання» (02095, АДРЕСА_1, ) 28 943 (двадцять вісім тисяч девятсот сорок три) грн. 43 коп. заборгованості, 1 189 (одну тисячу сто вісімдесят девять) грн. 38 коп. пені, 2 693 (дві тисячі шістсот девяносто три) грн. 76 коп. штрафу, 1 239 (одну тисячу двісті тридцять девять) грн. 13 коп. інфляційних втрат, 121 (сто двадцять одну) грн. 44 коп. 3 % річних та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 21.12.2016

Суддя О.О. Христенко