РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року Справа № 924/110/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-100, від 18.04.2014р.

відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 1623, від 30.03.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Хмельницької області від 29.09.16р. у справі № 924/110/16 (суддя Олійник Ю.П.)

за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз"

про стягнення 2 618 502,85 грн., у т.ч. 2 141 925,76 грн. суми на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення та 476 577,09 грн. три відсотки річних

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі позивач) звернулась до господарського суду Хмельницької облаcті з позовною заявою ( т.1,а.с.4-5) до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Хмельницькгаз» (надалі відповідач) про стягнення з відповідача 2618502,85 грн., у т.ч. 2141925,76 грн. суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення та 476577,09 грн. три відсотки річних.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року (т.2,а.с.40-42) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції вказав, що у позивача не виникло право вимоги виконання зобовязання в частині здійснення відповідачем остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки розрахунок здійснюється на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі газу, доказів повернення яких відповідачу позивачем не надано.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строки апеляційного оскарження, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким просить задовольнити позовні вимоги (а.с.50-57).

Скаржник зокрема зазначає, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, а саме ст..ст.625, 692, 694, 655, 664 Цивільного кодексу України та процесуального права ст.4-2,43,84 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи, при недоведеності обставин цієї справи, які суд визнав встановленими.

При цьому апелянт посилається на те, що обов»язок відповідача з оплати поставленого природного газу не пов»язаний з поверненням підписаних актів. Жодний пункт договору або норма чинного законодавства не пов»язує обов»язок оплатити поставлений природний газ із фактом отримання підписаного акту.

Крім того, апелянт вказує на порушення процесуальних норм, які виразились в прийнятті судом доводів лише однієї сторони відповідача.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 924/110/16 у складі: головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. (а.с.48).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.10.2016 р. поновлено строк апеляційного оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 16.11.2016р. на 10 год. 20 хв. (а.с.49).

14.11.2016р. на виконання вищевказаної ухвали суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу (а.с.68-82), в якому останній заперечує доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому відповідач у відзиві зазначає, що твердження апелянта є безпідставним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства і фактичним обставинам справи. Зазначає, що нормативно описаною в Постанові Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, №420 від 19.04.2012 року процедурою передбачено, що встановити, хто був постачальником природного газу конкретному споживачу можливо лише на підставі актів приймання-передачі природного газу, які складаються в кінці місяця.

Крім того, пунктом 6.1 договору передбачено, що у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі.

16.11.2016 р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду на 6 місяців у разі задоволення позовних вимог позивача (а.с.86-89).

В судове засідання, яке відбулось 16.11.2016 р., з"явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та надав пояснення по суті апеляційної скарги.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є безпідставною та необгрунтованою.

Враховуючи необхідність надання позивачем письмових пояснень з приводу поданого клопотання відповідачем про відстрочку судового рішення на шість місяців у разі прийняття рішення про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", застосовуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом та судом, з метою повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, колегією суддів на підставі п. 3 частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено розгляд апеляційної скарги 14 грудня 2016 року на 10.40 год. (ас.94-95).

12.11.2016 р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло заперечення позивача на клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду, в якому позивач посилається на відсутність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Крім того, позивач вказує, що невиконання відповідачем свого зобов»язання триває вже понад 2 роки (а.с.98-101).

В судове засідання , яке відбулось 14.12.2016 р., з»явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та надав пояснення по суті апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити, відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про відстрочку виконання судового рішення.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив, зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є безпідставною та необгрунтованою. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін та відстрочити виконання рішення суду на 6 місяців до 16.05.2017 року у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, клопотання про відстрочку, письмові пояснення, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду Хмельницької області від 29.09.2016р. слід скасувати та прийняте нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанцій та вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладений договір на купівлю-продаж природного газу №13-410-ПР від 31.01.13, за умовами якого ( п.1.1) позивач як продавець зобов'язується передати у власність відповідачу як покупцю у 2013р. природний газ, а відповідач зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Згідно з п.2.1 договору продавець передає покупцеві у 2013році газ в обсязі до 100000,000 тис.куб.м. з розбивкою по місяцях кварталів, а згідно з п. 2.1.2 договору допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого сторонами обсягу газу.

Згідно з п.3.4 договору не пізніше 5-го числа, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, цього фактична ціна та вартість. Продавець (позивач) не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивлвану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5 договору передбачені ціни на природний газ, що установлюються НКРЕ.

За змістом п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця з урахуванням положень п.6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Згідно з п. 11 договору договір діє в частині реалізації газу до 31.12.13, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Додатковими угодами №1 від 10.07.13, №2 від 31.12.13, №3 від 28.04.14, №4 від 15.05.14, №5 від 05.09.14, №6 від 10.11.14, №7 від 08.12.14, №8 від 22.12.14, №9 від 05.02.15, №10 від 10.03.15, №11 від 26.03.15, №12 від 03.04.15, №13 від 07.05.15, №14 від 03.06.15 сторонами визначено обсяг природного газу, який поставляється продавцем протягом 01.01.13 30.06.15, а додатковою угодою №15 від 19.06.15 сторони погодили, що договір №13-1410-ПР від 19.06.15 припинив свою дію в частині поставки газу з 01.07.15 та виклали п.11 договору в новій редакції, згідно якої договір діє в частині реалізації газу до 30.06.15, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивачем передано відповідачу природний газ протягом січня 2013р. червня 2015р. на загальну суму 163743991,94грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.01.13 за січень 2013р.; від 30.06.13 за червень 2013р.; від 31.07.13 за липень 2013р.; від 31.08.13 за серпень 2013р.; від 28.02.14 за лютий 2014р.; від 31.03.14 за березень 2014р.; від 30.04.14 за квітень 2014р.

Відповідач розрахувався за одержаний природний газ в повному обсязі, що підтверджується банківськими виписками та позивачем у позовній заяві.

За порушенням установлених п.6.1 договору строків здійснення розрахунків за природний газ позивачем нараховані 3% річних період з 20.02.13 по 20.06.13 у розмірі 113932,02грн., з 20.09.13 по 24.10.13 у розмірі 1558,01грн., з 20.03.14 по 13.05.14 у розмірі 20181,48грн., з 20.04.14 по 13.10.14 у розмірі 95643,34грн., з 20.05.14 по 27.11.14 у розмірі 245262,24грн. , а також інфляційні за період квітень-травень 2013р. у розмірі 8931,16грн., за жовтень 2013р. у розмірі 2166,73грн., за квітень 2014р. у розмірі 25002,93грн., за період травень - вересень 2014р. у розмірі 610311,15грн., за період червень-листопад 2014р. у розмірі 1495541,15грн.

У звязку з не сплатою зазначених сум позивачем поданий позов до суду про стягнення нарахувань.

Розглядаючи позовну вимогу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 11 ЦК Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір №13-410-ПР з додатковими угодами до нього №1-15 від 31.01.13 за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Судом встановлено, що на виконання договору позивачем протягом 2013-2014 років передано відповідачу природний газу на загальну суму 163743991,94грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного газу від 31.01.13 за січень 2013р.; від 30.06.13 за червень 2013р.; від 31.07.13 за липень 2013р.; від 31.08.13 за серпень 2013р.; від 28.02.14 за лютий 2014р.; від 31.03.14 за березень 2014р.; від 30.04.14 за квітень 2014р.

Відповідно до п.1 ст.692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем здійснений розрахунок з позивачем за одержаний протягом 2013-2014р.р. природний газ, що підтверджується позивачем.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання відповідачем розрахунку за одержаний природний газ позивачем нараховані відповідачу 2141925,76 грн. інфляційних за час прострочення та 476577,09 грн.- три відсотки річних.

Колегія суддів, проаналізувавши вищевказані норми законодавства та положення договору, не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивач прострочив виконання умов договору, не повернувши підписані акти приймання-передачі природного газу відповідачу, з огляду на наступне.

Отже, умовами п.6.1 договору№13-410-ПР, які узгоджуються з приписами ст. 692 ЦК України, визначено строк остаточного розрахунку за фактично переданий природний газ. Такий обов'язок покупця не ставиться в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу та не містить будь-яких застережень щодо відліку 20-денного строку оплати з дня підписання позивачем акта приймання-передачі чи з дня одержання підписаного акта покупцем, а відповідно прострочення грошового зобов'язання покупця за цим договором не пов"язане з моментом підписання акта приймання-передачі.

Окрім того, акт приймання-передачі відповідно до умов договору лише фіксує остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць переданого природного газу, який визначається за показами комерційних вузлів обліку газу споживачів покупця. Обов"язок по складанню акта приймання-передачі природного газу лежить саме на покупцеві. Враховуючи, що умовами договору сторонами погоджено кількість природного газу, яка передається покупцю по місяцях кварталу, визначена його ціна та вартість, то відповідач мав усі фактичні дані щодо обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що несвоєчасне підписання та повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу, які за своєю природою є лише документальним оформленням юридичного факту - факту здійснення приймання-передачі природного газу, не є відкладальною умовою, у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому наявність чи відсутність актів не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично отриманого природного газу, чим спростовується висновок суду апеляційної інстанції про зворотне.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 02.11.2016 у справі №924/108/16, від 02.06.2016 у справі №904/8409/14, від 14.06.2016 р. у справі №914/4191/15.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов»заний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про неналежне виконання відповідачем своїх зобов»язань за договором в частині проведення оплати у строки, обумовлені договором, а також виникнення у позивача права на нарахування інфляційних та річних за весь час прострочення.

Колегія суддів апеляційної інстанції, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора, прийшла до висновку, що до стягнення з відповідача підлягає загальна сума 2 144 856,42 грн. (розрахунок додається), з них 467 984,84 грн. 3% річних (при заявлених 476 577,09 грн.) та 1 676 871,58 грн. інфляційних втрат (при заявлених 2 141 925,76 грн.), тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення, а в частині стягнення 473646,42 грн. - відмові.

При цьому колегія суддів зазначає, що фактична різниця у розрахунках, проведених судом та розрахунках, проведених позивачем, зумовлена тим, що проведені позивачем нарахування у поданих суду розрахунках не в повній мірі відповідають ст. 625 ЦК України, пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань щодо нарахування індексу інфляції лише на суму простроченої заборгованості, яка існувала не менше як на один місяць та у порядку відповідальності боржника за порушення грошового зобов'язання, а при розрахунку не враховано, що день фактичної сплати боргу не включається у період часу, за який стягуються 3% річних (аналогічна позиція ВГСУ, викладена у постанові №14 від 17.12.13).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, колегія суддів вважає , що позивач довів належними та допустимими доказами неналежне виконання відповідачем своїх зобов»язань за договором в частині проведення оплати у строки, обумовлені договором, а тому його посилання, викладені в апеляційній скарзі, є обґрунтованими та документально підтвердженими. Разом з тим, суд першої інстанції не повністю з»ясував обставини справи, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про відстрочку виконання рішення у даній справі на 6 місяців, колегія суддів зазначає наступне.

Зокрема, відповідач у своєму клопотанні посилається на скрутне матеріальне становище, при цьому подає звіт про фінансові результати за 2015 рік, згідно якого збиток товариства за звітний період становить 6 625 000,00 грн.

Крім того, вказує, що ПАТ «Хмельницькгаз» працює в умовах нестачі тарифу на розподіл природного газу, через дефіцит якого товариство виконало лише першочергові заходи з підготовки до опалювального сезону 2016-2017 років.

ПАТ «Хмельницькгаз» є господарським товариством, основним видом діяльності якого є розподіл природного газу населенню, медичним та освітнім закладам, бюджетним установам, припинити розподіл газу яким він не може, а основною причиною скрутного фінансового становища підприємства є значна заборгованість споживачів за надані населенню області послуги з розподілу природного газу.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вищевказаного клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 N9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття таких заходів, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п.7.2.).

Крім того, положеннями статті 121 Господарського процесуального кодексу України, також визначено підстави для розстрочки виконання рішення при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Ця норма є самостійною і має застосовуватись судом при вирішенні заяви про розстрочку виконання рішення суду.

При цьому слід зазначити що положення Закону України "Про виконавче провадження" не виключають можливості застосування судом вказаної у Господарському процесуальному кодексі України розстрочки виконання рішення суду.

Колегія суддів, надавши правову оцінку наведеним відповідачем обставинам та наданим на їх підтвердження доказам, врахувавши, що заявлені до стягнення суми, відстрочити сплату яких просив відповідач, складаються тільки із сум фінансових санкцій (основний борг відповідачем сплачено), приходить до висновку, що вищезазначені обставини ускладнюють виконання рішення господарського суду у даній справі та є виключними, що відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для надання відповідачу відстрочки виконання рішення суду на 6 місяців, у строк до 15.05.2017 року.

Згідно статті 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» від 13.10.16р. задовольнити частково.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 29 вересня 2016 року у справі №924/110/16 скасувати. Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" (29019, Хмельницька область, м.Хмельницький, пр.Миру,41, код 05395598) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 3 % річних в сумі 467 984,84 грн., інфляційні втрати в сумі 1 676 871,58 грн., та судовий збір за розгляд позовної заяви в сумі 32 172, 85 грн.

В решті позову відмовити.

Відстрочити ОСОБА_3 акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" (29019, Хмельницька область, м.Хмельницький, пр.Миру,41, код 05395598) виконання рішення суду на 6 місяців до 15 травня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" (29019, Хмельницька область, м. Хмельницький, пр. Миру,41, код 05395598) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 35 390,14 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/110/16 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.