РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2016Справа №910/21589/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО";

до Міністерства оборони України;

про стягнення боргу 6 249 600,00 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Кульбака С.Е., директор, наказ № 2 від 06.03.2014 р.;

Від відповідача: Ніколова В.М., представник, довіреність № 220/819/д від 30.12.2015 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

До господарського суду міста Києва надійшли позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" (далі - позивач) до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про стягнення 6 249 600,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 року порушено провадження у справі № 910/21589/16, розгляд справи призначено на 15.12.2016 р.

У судовому засіданні 15.12.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні та у своєму письмовому відзиві проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмовому відзиві.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСО» (надалі - позивач, постачальник) та Міністерством оборони України в особі Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України (далі - відповідач, замовник) 16.05.2016 р., відповідно до рішення комітету з конкурсних торгів замовника (протокол від 01.04.2016 р. №75/105/27), укладено договір № 286/3/16/34 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір).

За умовами вказаного договору постачальник зобов'язується у 2016 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (верхній одяг) (лот 3. костюм літній польовий), а відповідач забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 16.05.2016 р. до договору № 286/3/16/34 від 16.05.2016 р. ) поставці підлягають костюм літній польовий у відповідності до ТУ У 14.1-8:2015 та зразку-еталону в кількості 10 000 комплектів загальною вартістю 6 249 600,00 грн.

Пунктом 3.7. договору встановлено, що приймання товару оформляється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений представником Замовника. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням щиймання товару, за якістю та направляється Замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.

Згідно п. 6.3 договору датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника в акті приймального контролю якості товару та у видатковій накладній постачальника

За умовами п. 5.1 договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 банківській днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником Замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, про це зазначається в рахунку-фактурі).

Відповідно до п.11.1 договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, оплату поставленого товару не здійснив, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість у розмірі 6 249 600,00 грн.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню з огляду на наступне.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Вищенаведені умови договору № 286/3/16/34 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) свідчать про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та параграфа 1 глави 30 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначають права та обов'язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

По матеріалам справи судом встановлено, що відповідно до видаткової накладної № 29 від 09.06.2016 позивач здійснив поставку відповідачу товару - костюмів літніх польових в кількості 10 000 комплектів на суму 6 249 600,00 грн.

Відповідач в свою чергу прийняв товар - костюми літні польові в кількості 10 000, що підтверджується актом приймального контролю якості № 1 від 09.06.2016 р.

Наведені видаткова накладна на суму 6 249 600,00 грн. та акт приймального контролю якості № 1 від 09.06.2016, які містять підпис відповідача та скріплені його печаткою, приймаються судом в якості належних доказів по справі, що підтверджує факт поставки позивачем товару на суму 6 249 600,00 грн. та прийняття цього товару відповідачем без зауважень по кількості та якості.

На оплату товару в сумі 6 249 600,00 грн. позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру № 30 від 09.06.2016, копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 5.1. договору встановлено, що розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі).

Отже, враховуючи, що позивач надав відповідачу належним чином оформлений рахунок-фактуру № 30 від 09.06.2016 на поставлений товар за видатковою накладною № 29 від 09.06.2016, відповідач з урахуванням п. 5.1. договору повинен був оплатити вартість товару за цією видатковою накладною до 28.07.2016 включно.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не здійснив оплату товару за видатковою накладною № 29 від 09.06.2016 в сумі 6 249 600,00 грн. ані в строк, визначений умовами договору, ані станом на час розгляду спору по суті, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що станом на час вирішення спору по суті заборгованість відповідача перед позивачем за товар, поставлений на підставі видаткової накладної № 29 від 09.06.2016 згідно договору, становить 6 249 600,00 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором від 16.05.2016 № 286/3/16/34 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) в розмірі 6 249 600,00 грн. підлягають задоволенню повністю.

Крім того, доводи відповідача, викладені у відзивах на позовну заяву, поданих 20.12.2016 через відділ діловодства суду, та 20.12.2016 в судовому засіданні, судом відхиляються як безпідставні, оскільки повністю спростовуються встановленими обставинами справи.

Згідно ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а ст.ст. 525, 526 ЦК України і ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідна правова позиція з приводу того, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, викладена у постанові Верховного Суду України № 11/446 від 15.05.2012.

Судом також враховано, що відповідно до ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Крім того, між сторонами виникли господарські відносини, а приписи ГК України не передбачають привілейованого становища суб'єктів господарювання, які фінансуються за рахунок бюджету, щодо відповідальності за порушення зобов'язань.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на повне задоволення позовних вимог, на відповідача покладається судовий збір в розмірі 93 744,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03186, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" (01023, м. Київ, вул. Червоноармійська, будинок 139, офіс 345; ) заборгованість в розмірі 6 249 600 (шість мільйонів двісті сорок дев'ять тисяч шістсот) грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 93 744 (дев'яносто три тисячі сімсот сорок чотири) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 23.12.2016 р.