КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа№ 910/17999/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін

від позивача : Мостовий О.В. - представник за дов. б/н від 03.10.2016 року, Жуков Д.О. - представник за дов. б/н від 03.10.2016 року;

від відповідача : не з'явився;

від третьої особи : не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Обслуговуючого гаражно - будівельного кооперативу "Волгоградський"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2016 року

у справі № 910/17999/16 (суддя: Чинчин О.В.)

за позовом Обслуговуючого гаражно - будівельного кооперативу "Волгоградський"

до Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради

про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Обслуговуючий гаражно - будівельний кооператив "Волгоградський" (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (далі - третя особа) про визнання незаконною бездіяльність Київської міської ради щодо розгляду питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5514 га (кадастровий номер :62:029:0030) Обслуговуючому гаражно - будівельному кооперативу "Волгоградський" для експлуатації та обслуговування тимчасової автостоянки, розташованої за адресою: вул. Шолом - Алейхема, 5В у Деснянському районі м. Києва; зобов'язати Київську міську раду розглянути у встановленому законом порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5514 га (кадастровий номер :62:029:0030) Обслуговуючому гаражно - будівельному кооперативу "Волгоградський" для експлуатації та обслуговування тимчасової автостоянки, розташованої за адресою: вул. Шолом - Алейхема, 5В у Деснянському районі м. Києва та прийняти рішення щодо його затвердження або відмови у затвердженні.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що у липні КП "Київземресурс" було завершено розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5514 га, розташованої за адресою: вул. Шолом - Алейхема, 5В у Деснянському районі м. Києва для експлуатації та обслуговування тимчасової автостоянки. Як зазначає позивач, Київська міська рада 21.09.2015 року отримала завершений та погоджений проект землеустрою, проте всупереч частини 6 статті 123 земельного кодексу України не прийняла рішення про надання земельної ділянки у користування позивачу чи про відмову в такому у передбачений законом строк.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.10.2016 року порушено провадження у справі № 910/17999/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2016 року у справі № 910/17999/16 припинено провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Обслуговуючий гаражно - будівельний кооператив "Волгоградський" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу у даній справі та передати справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права, зокрема у справах за участі державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших сорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору ст. 1 ГПК України підвідомчі господарським судам.

Крім того, скаржник вказав, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не були враховані правові позиції Верховного суду України, зокрема постанова від 10.12.2013 року у справі № 21-358а13.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 року апеляційну скаргу Обслуговуючого гаражно - будівельного кооперативу "Волгоградський" прийнято до провадження.

У судовому засіданні 20.12.2016 року позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, справу направити для розгляду до Господарського суду міста Києва.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 20.12.2016 року не з'явились. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення №№15688959, 15688967.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, відповідач та третя особа не скористалися належними їм процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 20.12.2016 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідача та третьої особи за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 23.11.2016 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Обслуговуючого гаражно - будівельного кооперативу "Волгоградський" - задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним судом України та судами загальної юрисдикції.

Відповідно до ст. 125 Конституції України, система судів загальної юрисдикції в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації.

Статтею 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що система судів загальної юрисдикції відповідно до Конституції України будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Згідно зі ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус судів" місцевий суд є судом першої інстанції і розглядає справи, віднесені процесуальним законом до його підсудності. За змістом ч.3 цієї норми місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб'єктним складом.

Відповідно до статті 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У відповідності до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

- спорів про приватизацію державного житлового фонду;

- спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

- спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

- спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

- інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Таким чином, господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень,наведених у статті 3 Господарського кодексу України

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Як вбачається з матеріалів справи, Обслуговуючий гаражно - будівельний кооператив "Волгоградський" звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визнання незаконною бездіяльності Київської міської ради щодо розгляду питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5514 га (кадастровий номер :62:029:0030) Обслуговуючому гаражно - будівельному кооперативу "Волгоградський" для експлуатації та обслуговування тимчасової автостоянки, розташованої за адресою: вул. Шолом - Алейхема, 5В у Деснянському районі м. Києва; зобов'язання Київської міської ради розглянути у встановленому законом порядку проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5514 га (кадастровий номер :62:029:0030) Обслуговуючому гаражно - будівельному кооперативу "Волгоградський" для експлуатації та обслуговування тимчасової автостоянки, розташованої за адресою: вул. Шолом - Алейхема, 5В у Деснянському районі м. Києва та прийняти рішення щодо його затвердження або відмови у затвердженні.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

У вирішенні питання про те, чи мають земельні відносини приватноправовий характер, слід враховувати таке.

Виходячи з положень ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України, ст. 148 Господарського кодексу України , земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень ст.ст. 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 Господарського кодексу України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з твердженням скаржника, що справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підвідомчі господарським судам.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

За змістом ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст. 11 Цивільного кодексу України, ст.ст. 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Спір, предмет якого охоплює перегляд рішення суб'єкта владних повноважень, яким у цій справі є Міськрада, стосується відносин щодо порядку користування земельною ділянкою і з посиланням на певні конкретні обставини вказує на його належність до тих спірних правовідносин, які вирішуються за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 31.05.2016 року у справі № 2-а-227/11).

Тобто, спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне і підлягає розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги висновки зроблені Верховним судом України у постанові №21-1932а16 від 22.11.2016 року, а саме, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Натомість, суд першої інстанції при винесенні оспорюваної ухвали не врахував наведені вище обставини і дійшов передчасного висновку щодо непідвідомчості справи господарським судам.

Згідно пункту 4 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 23.11.2016 року №910/17999/16 підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права (п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України), оскільки таке порушення призвело до поставлення необґрунтованої ухвали.

Згідно ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до положень ч. ч. 5, 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. У випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Відповідно до п. 4.8 Постанови Пленуму вищого господарського суду України від 21.02.2013 року за №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 Господарського процесуального кодексу України або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Обслуговуючого гаражно - будівельного кооперативу "Волгоградський" - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2016 року у справі № 910/17999/16 скасувати та передати справу на розгляд Господарського суду міста Києва.

3. Матеріали справи № 910/17999/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді А.Г. Майданевич

С.А. Гончаров