ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Справа № 910/6983/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т.Дроботової - головуючого І.Алєєвої Л.Рогач за участю представників: прокуратури Попенко О.С. - прокурор ГПУ посв. 042031 відповідачів Косіков С.В. - директор, Марискіна О.О. - дов. 06.09.2016, Ковальчук І.В.- дов. від 04.01.2016 третіх осіб не з'явились, повідомлені належно
розглянувши матеріали касаційної скаргиЗаступника прокурора міста Києва
на постановувід 26.10.2016 Київського апеляційного господарського суду
у справі№910/6983/15-г господарського суду міста Києва
за позовомПрокурора Кременчуцького району Полтавської області
до-Полтавської обласної державної адміністрації -Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області -Приватного підприємства "НВТО Кременчук - Пласт"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна інспекція сільського господарства у Полтавській області Рокитненська сільська рада
проскасування розпоряджень, визнання недійсними договорів, повернення земельної ділянки

В С Т А Н О В И В :

У березні 2015 року Прокурор Кременчуцького району Полтавської області звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Полтавської обласної державної адміністрації, Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області, Приватного підприємства "НВТО Кременчук - Пласт", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державна інспекція сільського господарства у Полтавській області, Рокитненська сільська рада про:

- визнання недійсним та скасування розпорядження Кременчуцької районної державної адміністрації від 25.07.2012 р. №493 "Про погодження надання в оренду водних об'єктів ПП "НВТО Кременчук-Пласт на території Рокитненської сільської ради";

- визнання недійсним та скасування розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 25.09.2013 р. №415 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки";

- визнання недійсним та скасування розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації від 30.10.2012 р. №722 "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою", розпорядження голови Кременчуцької РДА від 29.12.2012 р. №1049 "Про внесення змін до розпорядження голови Кременчуцької РДА від 30.10.2012 р. №722", розпорядження голови Кременчуцької РДА від 26.06.2013 р. №190 "Про внесення змін до розпоряджень голови Кременчуцької РДА від 30.10.2012 р. №722 та від 29.12.2012 р. №1049";

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки водного фонду від 30.10.2013 р., укладеного між Полтавською ОДА та ПП "НВТО Кременчук-Пласт" (зареєстрований у реєстраційній службі Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області від 29.11.2013 р. - номер запису про інше речове право 3749036);

- визнання недійсним договору оренди водного об'єкта від 03.08.2012 р., укладеного між Кременчуцькою РДА та ПП "НВТО Кременчук-Пласт" (зареєстрований 17.10.2012 р. за №5 у книзі записів реєстрації договорів оренди);

- зобов'язання ПП "НВТО Кременчук-Пласт" повернути земельну ділянку водного фонду площею 29,9 га (кадастровий номер :08:000:1598) Полтавській обласній державній адміністрації.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Кременчуцька РДА не мала повноважень надавати дозвіл на розробку проекту землеустрою на відведення спірної земельної ділянки в оренду саме для ведення рибного господарства, оскільки такими повноваженнями згідно зі статтею 122 Земельного кодексу України наділена Полтавська обласна державна адміністрація. Спірним розпорядженням Полтавської ОДА №415 від 25.09.2013 р. затверджено проект землеустрою, в порушення статті 86 Водного кодексу України, пункту "г" статті 61 Земельного кодексу України.

Також прокурор зазначав, що передача ПП "НВТО Кременчук - Пласт" у користування земельної ділянки водного фонду площею 29,9 га без проведення аукціону, здійснена з порушенням статей 61, 122, 123, 124, 134 Земельного кодексу України. Крім того, три водні об'єкти передані в оренду ПП "НВТО Кременчук - Пласт" за спірним договором оренди водного об'єкту від 03.08.2012 р. перебувають у користуванні останнього за відсутності укладених договорів оренди земельних ділянок.

Державна інспекція сільського господарства у Полтавській області в письмових поясненнях погодилась з твердженнями прокурора, викладеними у позовній заяві.

Полтавська обласна державна адміністрація у відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог прокурора.

У відзиві на позовну заяву Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області просила відмовити у задоволенні позову повністю посилаючись на те, що на час звернення до облдержадміністрації стосовно передачі у користування земельної ділянки водного фонду ПП "НВТО Кременчук - Пласт" вже мало договірні відносини стосовно водного об'єкта.

Крім того, відповідач зазначав, що з наявних матеріалів позовної заяви вбачається, що прокурором не надано належного обґрунтування порушення інтересів держави.

Рокитненська сільська рада в письмових поясненнях зазначала, що остання не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

Сільська рада вказувала, що спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, не є інвестиційно привабливою і жодних пропозицій щодо її передачі в користування від інших юридичних чи фізичних осіб до сільської ради не надходило.

Крім того, сільська рада звертала увагу, що земельна ділянка з державної власності не вибувала, а лише перебуває у строковому платному користування ПП "НВТО Кременчук - Пласт".

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.06.2015 р. (суддя Бондарчук В.В.) у задоволенні позову відмовлено у зв'язку з його необґрунтованістю.

За апеляційною скаргою Заступника прокурора Полтавської області Київський апеляційний господарський суд (судді: Яковлєв М.Л., Ільєнок Т.В., Рудченко С.Г.), переглянувши рішення господарського суду міста Києва від 18.06.2015 р. в апеляційному порядку, постановою від 10.12.2015 р. залишив його без змін з тих же підстав.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.04.2016 р. були скасовані постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2015 р. та рішення господарського суду міста Києва від 18.06.2015 р., а справа направлена на новий розгляд до місцевого господарського суду першої інстанції з підстав порушення судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні судових рішень, недослідження усіх обставин справи, доказів, та доводів сторін, в тому числі, і щодо укладання спірного договору оренди землі без проведення нормативної грошової оцінки землі, яка є обов'язковою в силу земельного законодавства.

За результатами нового розгляду справи, рішенням господарського суду міста Києва від 14.07.2016 р. (суддя Головіна К. І.) у позові відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність надання відповідачу в оренду райдержадміністрацією земельної ділянки за межами населених пунктів для рибного господарства.

Водночас суд вказав про те, що на час укладення спірного договору оренди землі законодавством було передбачено проведення нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати. Проте, поряд з цим Податковим кодексом України був передбачений альтернативний механізм визначення такої орендної плати у разі непроведення відповідної нормативної грошової оцінки.

Місцевий господарський суд також зазначив, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель водного фонду в користування для рибогосподарських потреб отримав позитивний висновок органу водного господарства Полтавського обласного управління водних ресурсів Державного агентства водних ресурсів України та державної землевпорядної експертизи №776 від 26.07.2013 р.

Відтак, місцевий господарський суд визнав позовні вимоги необґрунтованими.

За апеляційною скаргою Заступника прокурора Полтавської області Київський апеляційний господарський суд постановою від 26.10.2016 р. (судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г., Гаврилюк О.М.) переглянув рішення господарського суду міста Києва від 14.07.2016 р. та залишив його без змін з тих же підстав.

Заступник прокурора міста Києва подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 14.07.2016 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2016 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 51, 122, 123, 124, 134 Земельного кодексу України, статей 15, 21 Закону України "Про оренду землі", статті 13 Закону України "Про оцінку земель", статей 275, 289 Податкового кодексу України, 203, 215 Цивільного кодексу України, статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Прокурор вказує на недотримання встановленого законодавством порядку передачі спірної земельної ділянки в оренду на конкурентних засадах та зазначає, що судом не враховано, що в межах наданої земельної ділянки знаходяться лише озеро площею 2,95 га. Підстави надання без проведення аукціону земельної ділянки площею 29,9 га, тобто площі, яка в десять разів перевищує площу водного об'єкта, судами не досліджувалось.

Прокурор також наголошує на тому, що земельним законодавством передбачено обов'язковість проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, яка є основою для визначення розміру орендної плати за них.

Проте, нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки не розроблялась, не погоджувалась, на розгляд до уповноваженого органу не подавалась та, відповідно, ним не затверджувалась, а отже спірний договір суперечить приписам законодавства та підлягає визнанню недійсним.

Прокурор вказує на те, що судами не враховано, що земельний податок і орендна плата за своєю правовою природою є різними видами платежів, що мають різний порядок обчислення та нарахування.

Крім того, прокурор вважає, що суди не надали оцінки тому, що надання земельної ділянки для риборозведення не відповідає містобудівній документації на місцевому рівні.

Від Кременчуцької районної державної адміністрації надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона просить судові акти у справі залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників відповідача та прокурора, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 25.07.2012 р. розпорядженням голови районної державної адміністрації № 493 погоджено ПП "НВТО Кременчук-Пласт" надання в оренду водних об'єктів (озеро № 1 - 1,37 га; озеро № 2 - 2,95 га; озеро - 2,90 га; штучна водойма (копанка) - 3,18 га) для риборозведення та виробництва сільськогосподарської продукції загальною площею водного дзеркала 10,40 га, які знаходяться на території Рокитненської сільської ради за межами населених пунктів.

03.08.2012 р. на підставі зазначеного розпорядження між Кременчуцькою районною державною адміністрацією та ПП "НВТО Кременчук-Пласт" був укладений договір оренди водного об'єкта, за яким Кременчуцька РДА (орендодавець) передав в оренду, а ПП "НВТО Кременчук-Пласт" (орендар) прийняв у строкове платне володіння та користування об'єкти (озера, штучна водойма, загальною площею водного дзеркала 10,40 га (озеро №1 - 1,37 га; озеро №2 - 2,95 га; озеро - 2,90 га; штучна водойма (копанка) - 3,18 га) для риборозведення та виробництва сільськогосподарської продукції. Водні об'єкти розташовані за межами населених пунктів Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Вказаний договір укладено строком на 25 років.

03.08.2012 р. сторонами був підписаний акт приймання-передачі водного об'єкта.

Також господарськими судами під час розгляду справи було встановлено, що 30.10.2012 р. розпорядженням голови районної державної адміністрації № 722 "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування ПП "НВТО Кременчук-Пласт" для господарських потреб (риборозведення) із земель водного фонду та території Рокитнянської Сільської ради" було надано дозвіл на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 56,0 га у користування ПП "НВТО Кременчук-Пласт" для господарських потреб (риборозведення) із земель водного фонду за межами населених пунктів Рокитненської сільської ради, а іншим розпорядженням від 29.12.2012 р. № 1049 було внесено зміни до розпорядження №722, а саме: замість "орієнтовною площею 56,0 га" читати " площею 30,0 га".

В подальшому, 26.06.2013 р. розпорядженням голови районної державної адміністрації № 190 також були внесені зміни до розпорядження № 722 від 30.20.2012 р., а саме: замість "для господарських потреб (риборозведення)" читати "для рибогосподарських потреб".

Управління екології та природних ресурсів (лист від 26.07.2013 р.) повідомило ПП "НВТО Кременчук-Пласт", що земельна ділянка площею 29,9 га не входить до регіонального ландшафтного парку "Кагамлицький".

ПП "НВТО Кременчук-Пласт" 02.08.2013 р. звернулося до Полтавської обласної державної адміністрації з листом про затвердження проекту землеустрою та надання в оренду на 25 років земельну ділянку.

19.08.2013 р. Головне управління держземагенства у Полтавській області направило лист погодження до обласної державної адміністрації щодо прийняття розпорядження про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

25.09.2013 р. розпорядженням голови обласної державної адміністрації № 415 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ПП "НВТО Кременчук-Пласт" на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області. Зареєстровано право власності держави на земельну ділянку кадастровий номер :08:000:1598. Надано ПП "НВТО Кременчук-Пласт" земельну ділянку кадастровий номер :08:000:1598 загальною площею 29,9 га земель водного фонду для рибогосподарських потреб на умовах довгострокової оренди терміном на 25 років із земель, ненаданих у власність та користування.

На підставі розпорядження голови обласної державної адміністрації № 415 від 25.09.2013 р., між Полтавською обласною державною адміністрацією та приватним підприємством "НВТО Кременчук-Пласт" 30.10.2013 р. був укладений договір оренди землі, за умовами якого Полтавська ОДА надала, а ПП "НВТО Кременчук-Пласт" прийняв в строкове платне користування земельну ділянку водного фонду для рибогосподарських потреб, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Згідно розділу ІІ вказаного договору оренди, в оренду передається земельна ділянка водного фонду (кадастровий номер :08:000:1598) загальною площею 29,9 га, у тому числі для рибогосподарських потреб - 29,90 га.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки водного фонду не проведена.

Відповідно до розділу ІV вказаного договору оренди, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі у грошовій формі в розмірі 205,68 грн. в рік за кожний гектар земельної ділянки водного фонду.

Також судами було встановлено, що 20.12.2013 р. ПП "НВТО Кременчук-Пласт" звернувся до голови Рокитненської сільради з листом щодо надання згоди на будівництво господарського двору для риборозведення та виробництва сільськогосподарської продукції з допоміжними будівлями.

07.02.2014 р. виконавчим органом Кременчуцького району Полтавської області прийнято рішення № 17 про надання згоди ПП "НВТО Кременчук-Пласт" на будівництво господарського двору для риборозведення та виробництва сільськогосподарської продукції з допоміжними будівлями на орендованій земельній ділянці площею 29,9 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Рокитненської сільради.

12.02.2015 р. прокуратура Кременчуцького району звернулась до Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області з листом № 86-394 щодо правомірності надання в оренду ПП "НВТО Кременчук-Пласт" земельної ділянки водного фонду.

14.02.2015 р. Кременчуцька районна державна адміністрація Полтавської області відповіла на запит прокуратури, в якому зазначила, що земельна ділянка площею, 29,9 га, яка знаходиться в оренді відповідача, підпадає під містобудівні потреби перспективного розвитку м. Кременчука та частково під розширення автомобільної дороги державного призначення.

04.03.2015 р. Державна інспекція сільського господарства в Полтавській області листом № 01-14/462 повідомила прокурора, що розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації № 722, № 415 та № 58 суперечать нормам чинного законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами, предметом спору у даній справі є вимоги Прокурора Кременчуцького району Полтавської області про:

- визнання недійсним та скасування розпорядження Кременчуцької районної державної адміністрації від 25.07.2012 р. №493 "Про погодження надання в оренду водних об'єктів ПП "НВТО Кременчук-Пласт на території Рокитненської сільської ради";

- визнання недійсним та скасування розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 25.09.2013 р. №415 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки";

- визнання недійсним та скасування розпорядження голови Кременчуцької районної державної адміністрації від 30.10.2012 р. №722 "Про надання дозволу на складання проекту землеустрою", розпорядження голови Кременчуцької РДА від 29.12.2012 р. №1049 "Про внесення змін до розпорядження голови Кременчуцької РДА від 30.10.2012 р. №722", розпорядження голови Кременчуцької РДА від 26.06.2013 р. №190 "Про внесення змін до розпоряджень голови Кременчуцької РДА від 30.10.2012 р. №722 та від 29.12.2012 р. №1049";

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки водного фонду від 30.10.2013 р., укладеного між Полтавською ОДА та ПП "НВТО Кременчук-Пласт" (зареєстрований у реєстраційній службі Кременчуцького районного управління юстиції Полтавської області від 29.11.2013 р. - номер запису про інше речове право 3749036);

- визнання недійсним договору оренди водного об'єкта від 03.08.2012 р., укладеного між Кременчуцькою РДА та ПП "НВТО Кременчук-Пласт" (зареєстрований 17.10.2012 р. №5 у книзі записів реєстрації договорів оренди);

- зобов'язання Приватного підприємства "НВТО Кременчук-Пласт" повернути земельну ділянку водного фонду площею 29,9 га (кадастровий номер :08:000:1598) Полтавській обласній державній адміністрації з підстав порушення приписів Земельного кодексу України та Водного кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарські суди дійшли висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог. Проте такі висновки господарських судів визнаються передчасними через нез'ясування усіх обставин справи, з ненаданням оцінки зібраним у справі доказам та доводам, що є суттєвим для правильного вирішення даного спору.

Статтею 19 Конституції України унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами статті 85 Водного кодексу України порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. У постійне користування землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані. У тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Відповідно до приписів статті 51 Водного кодексу України (в редакції на момент укладання договору оренди землі від 30.10.2013 р.) користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми. Не підлягають передачі у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб водні об'єкти, що: використовуються для питних потреб; розташовані в межах територій та об'єктів, що перебувають під охороною відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України".

Водні об'єкти надаються у користування за договором оренди земель водного фонду на земельних торгах у комплексі із земельною ділянкою.

Водні об'єкти надаються у користування на умовах оренди органами, що здійснюють розпорядження земельними ділянками під водою (водним простором) згідно з повноваженнями, визначеними Земельним кодексом України, відповідно до договору оренди, погодженого з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства.

Надання водних об'єктів у користування на умовах оренди здійснюється за наявності паспорта водного об'єкта. Порядок розроблення та форма паспорта затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Водні об'єкти надаються в користування на умовах оренди без обмеження права загального водокористування, крім випадків, визначених законом.

Орендарі водного об'єкта зобов'язані передбачити місця для безоплатного забезпечення права громадян на загальне водокористування (купання, плавання на човнах, любительське і спортивне рибальство тощо).

При визначенні таких місць перевага надається традиційно розташованим місцям масового відпочинку.

У межах населених пунктів забороняється обмеження будь-яких видів загального водокористування, крім випадків, визначених законом.

Заборона загального водокористування водними об'єктами, наданими в користування на умовах оренди, та їх нецільове використання є підставою для розірвання договору оренди.

Типова форма договору оренди водних об'єктів затверджується Кабінетом Міністрів України.

Умови використання водних об'єктів, розмір орендної плати та строк дії договору оренди водних об'єктів визначаються у договорі оренди.

Методика визначення розміру плати за надані в оренду водні об'єкти затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Сплата орендної плати за водний об'єкт не звільняє від сплати орендної плати за земельну ділянку під цим об'єктом.

У договорі оренди водного об'єкта визначаються зобов'язання щодо здійснення заходів з охорони та поліпшення екологічного стану водного об'єкта, експлуатації водосховищ та ставків відповідно до встановлених для них центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері водного господарства, режимів роботи, а також необхідність оформлення права користування гідротехнічними спорудами.

Передача орендарем права на оренду водного об'єкта іншим суб'єктам господарювання забороняється.

Орендарі, яким водний об'єкт надано в користування на умовах оренди, можуть дозволити іншим водокористувачам здійснювати спеціальне водокористування в порядку, встановленому цим Кодексом.

Користування водними об'єктами, наданими в оренду, здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу та інших законодавчих актів України.

Надання частин рибогосподарських водних об'єктів, рибогосподарських технологічних водойм, акваторій (водного простору) внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України в користування для цілей аквакультури регулюються Законом України "Про аквакультуру".

За приписами статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до приписів статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений у статті 124 Земельного кодексу України, за приписами якої передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Приписами статті 134 Земельного кодексу України (в редакції на момент укладання договору оренди землі) встановлено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі, з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; використання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих спеціальних дозволів (ліцензій); використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями; будівництва об'єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів; надання земельних ділянок державним та комунальним підприємствам, бюджетним установам, а також господарським товариствам, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 60 відсотків; надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні; надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено; розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України; надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб; надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону; надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала; будівництва, обслуговування та ремонту об'єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об'єктів зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу); створення озеленених територій загального користування; будівництва об'єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об'єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд); передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва; надання земельних ділянок особам взамін тих, що були викуплені (примусово відчужені) для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування; розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції; надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб; надання земельної ділянки взамін викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику або його спадкоємцю (правонаступнику) у разі, якщо така потреба відпала; поновлення договорів оренди землі; використання земельних ділянок для здійснення концесійної діяльності; передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності; надання в оренду земельних ділянок індустріальних парків керуючим компаніям цих індустріальних парків; надання земельних ділянок в інших випадках, визначених законом.

Тобто наведеними нормами передбачено обов'язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах). Недотримання зазначеної процедури є порушенням органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування норм законодавства під час укладення договору оренди землі.

Проте, оцінка спірним правовідносинам у контексті наведених норм судами не надавалася, питання дотримання зазначеної процедури при передачі в оренду спірної земельної ділянки державної власності за оспорюваним договором, з огляду на приписи статей 124, 134 Земельного кодексу України, статті 51 Водного кодексу України, належним чином господарськими судами не досліджувалося, відповідні доводи прокурора (про передачу в оренду земельної ділянки водного фонду без проведення земельних торгів), які заявлялися ним упродовж розгляду усього спору, не оцінювалися.

Наведене свідчить, що поза увагою господарських судів попередніх інстанцій залишилися питання, з якими пов'язане законне вирішення спору по суті.

Поза тим, за приписами статті 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором про оренду землі.

Згідно з приписами статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюються за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" ( в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) унормовано, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За приписами статті 21 названого Закону (у відповідній редакції) орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю").

Згідно з приписами статті 2 Закону України "Про плату за землю" (який був чинним на момент укладання оспорюваного договору) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності - договір оренди такої земельної ділянки.

Статтею 1 Закону України "Про оцінку земель" (у відповідній редакції) унормовано, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

За приписами статті 5 цього ж Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до приписів статті 13 Закону України "Про оцінку земель" (в редакції, чинній на момент укладання оспорюваного договору оренди) проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є обов'язковим при визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно зі статтею 18 названого Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок сільськогосподарського призначення проводиться не рідше як один раз у 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше як один раз у 7 - 10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою.

За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (стаття 20 Закону України "Про оцінку земель" у відповідній редакції).

Відповідно до статті 23 цього ж Закону технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Отже, земельним законодавством передбачено обов'язковість проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, яка є основою для визначення розміру орендної плати за них.

Крім того, колегія суддів зазначає, що поняття "земельний податок" та "орендна плата за землю" не є тотожними та за своєю правовою природою є різними видами платежів, які мають різний порядок обчислення та нарахування, що помилково не було врахованого господарськими судами.

За приписами статті 203 Цивільного кодексу України (у відповідній редакції) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до приписів статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 08.04.15 у справі №3-41гс15, від 20.05.15 у справі №3-70гс15, від 01.07.15 №3-297гс15, від 01.07.15 №3-298гс15.

Проте, здійснюючи повторний розгляд справи та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій наведених приписів законодавства не врахували та залишили поза увагою вказівки суду касаційної інстанції, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 12.04.2016 р., які згідно зі статтею 11112 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Господарські суди не дослідили доводи прокурора щодо невідповідності оспорюваного договору оренди землі вимогам статті 13 Закону України "Про оцінку земель", статей 15, 21 Закону України "Про оренду землі", зокрема, те, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки не розроблялась, не погоджувалась, на розгляд до уповноваженого органу не подавалась та, відповідно, ним не затверджувалась; що орендарем не було дотримано встановленого законом порядку визначення орендної плати за спірну земельну ділянку відповідно до проведеної нормативної грошової оцінки; що орендна плата за оспорюваним договором розрахована в порушення порядку її визначення без проведення обов'язкової нормативної грошової оцінки.

Вказані доводи заявлялися прокуратурою упродовж усього розгляду спору, проте ці доводи як того вимагає стаття 43 Господарського процесуального кодексу України у повному обсязі не були оцінені судами при вирішенні спору та не були зазначені доводи, за якими останні відхилили ті чи інші докази та доводи сторін у справі, про що також зазначалося в постанові Вищого господарського суду України від 12.04.2016 р.

Відповідно до статті 43 цього Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

За приписами статті 84 Господарського процесуального кодексу України рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Судові рішення у справі наведеним вимогам не відповідають.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, судові рішення у справі підлягають скасуванню з направленням матеріалів справи на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Таким чином, суду для правильного вирішення даного спору необхідно встановити всі обставини, що входять до предмета доведення такого позову, з'ясувати дійсні правовідносини, які склались між сторонами, та виходячи з установленого, застосувати ті норми права, якими вони регулюються.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2016 р. у справі № 910/6983/15-г та рішення господарського суду міста Києва від 14.07.2016 р. скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І.Алєєва

Л. Рогач