Господарський суд Чернігівської області
======================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

Іменем України

від 20 грудня 2016 року у справі №927/1144/16

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г. розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/1144/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Аграрна Компанія», вул. Мельникова, 12, м. Київ, 04050; адреса для листування: вул. Борисоглібська, 6Б, м. Київ, 04070

до відповідача: Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України», вул. Перемоги, буд.5, с. Іванівка, Борзнянський район, Чернігівська область, 16433

про стягнення 1331985грн.42коп.

у присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №17/08/16-07 від 17.08.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №203 від 16.12.2016)

В судовому засіданні 20.12.2016 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 744955грн.48коп. боргу, 67051грн.01коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 01.12.2013 по 01.12.2016, 519978грн.93коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з грудня 2013 року по жовтень 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору поставки №ПЗЗР-29/03/12-03 від 29.03.2012 позивачем передано відповідачу по видатковим накладним №866 від 30.04.2012, №1135 від 14.05.2012, №972 від 18.05.2012, №1236 від 25.06.2012, №1286 від 06.07.2012, №2269 від 30.09.2012 агрохімічні продукти загальною вартістю 744955грн.48коп. За повідомленням позивача відповідач переданий товар не оплатив, внаслідок чого виник заявлений до стягнення борг, який він і просить стягнути з відповідача в судовому порядку, а також застосувати до останнього міри відповідальності, передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

В судовому засіданні, яке відбулось 20.12.2016, прийняли участь представники сторін.

Подані представниками сторін клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового засідання судом задоволені. Засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколі судового засідання.

В судовому засіданні представником відповідача подано заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що заява підписана представником відповідача ОСОБА_2 в межах повноважень, наданих довіреністю №203 від 16.12.2016.

Згідно з ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників сторін, суд приходить до висновку, що дії відповідача по визнанню позовних вимог не суперечать чинному законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, в звязку з чим позов належить задовольнити, враховуючи таке:

29 березня 2012 року між сторонами укладено договір поставки №ПЗЗР-29/03/12-03 (далі по тексту договір поставки), за умовами якого позивач зобовязався у 2012 році передати у власність покупця продукти агрохімічні, а відповідач, в свою чергу, зобовязався прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п.1.2. договору поставки кількість, ціна та номенклатура товару, що підлягає поставці за умовами цього договору, визначається у специфікації, підписаній уповноваженими представниками сторін, що є додатком №1 та невідємною частиною цього договору.

29 березня 2012 року між сторонами підписано до договору поставки специфікацію, яка є додатком №1 до договору, та в п.1 якої визначено найменування, кількість та ціну товару, що є предметом поставки.

При цьому в підп.1.1. п.1 вищевказаної специфікації сторони погодили можливість поставки товару, який є еквівалентом за своїми властивостями, зазначеної в п.1 номенклатурі.

Згідно із п.10.1. договору поставки цей договір набирає чинності з моменту (дати) підписання його сторонами і діє до « 31» грудня 2012р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх договірних зобовязань за цим договором.

Як вбачається з наданого до матеріалів справи примірника договору поставки, останній підписаний сторонами та скріплений їх печатками, що за умовами цього договору свідчить про набрання ним чинності, що також не оспорювалось сторонами в ході розгляду справи.

Доказів розірвання або визнання недійсним вказаного договору в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу ст.629 Цивільного кодексу України договір поставки №ПЗЗР-29/03/12-03 від 29.03.2012 є обовязковим для виконання сторонами, що не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи.

Аналіз змісту та субєктного складу договору №ПЗЗР-29/03/12-03 від 29.03.2012 свідчить, що у звязку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини поставки, які регулюються нормами §1 глави 30 Господарського кодексу України та §3 глави 54 Цивільного кодексу України.

За змістом ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч.6 ст.265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Аналіз договору №ПЗЗР-29/03/12-03 від 29.03.2012 свідчить, що в ньому відсутні будь-які застереження щодо застосування до правовідносин, які виникли між сторонами у звязку з його укладенням, положень про купівлю-продаж, а тому судом при вирішенні даного спору застосовуються також норми чинного законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу.

На виконання договору поставки позивачем передано відповідачу по видатковим накладним №866 від 30.04.2012, №1135 від 14.05.2012, №972 від 18.05.2012, №1236 від 25.06.2012, №1286 від 06.07.2012, №2269 від 30.09.2012 агрохімічні продукти загальною вартістю 744955грн.48коп.

Про отримання відповідачем товару свідчить відбиток печатки відповідача на вищевказаних видаткових накладних, якою засвідчено підпис особи, яка отримувала товар.

Факт отримання від позивача на підставі договору поставки по видатковим накладним, покладеним в основу позову, агрохімічних продуктів загальною вартістю 744955грн.48коп. в ході судового розгляду даної справи відповідачем не заперечувався.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином виконано взяті на себе за договором зобовязання в частині поставки замовленого відповідачем товару.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В пункті 4.1. договору поставки сторони встановили, що оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться в національній валюті України в наступному порядку, а саме: поетапної оплати покупцем поставленого товару, шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника у строк 180 календарних днів з дати поставки товару, але в будь-якому випадку до 31 грудня 2012 року.

За повідомленням позивача відповідач у встановлений договором термін отриманий товар не оплатив, внаслідок чого виник борг в розмірі вартості поставленого за спірний період товару, а саме 744955грн.48коп.

Відповідач доказів оплати товару в ході розгляду справи не надав, наявність боргу у заявленому до стягненні розмірі визнав.

В силу ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань.

За змістом ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За приписами ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки на момент звернення позивача до суду з даним позовом термін виконання зобовязання сплив, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасної оплати товару, що свідчить про неналежне виконання відповідачем взятих на себе за договором поставки зобовязань.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобовязання по оплаті товару, отриманого від позивача по видатковим накладним №866 від 30.04.2012, №1135 від 14.05.2012, №972 від 18.05.2012, №1236 від 25.06.2012, №1286 від 06.07.2012, №2269 від 30.09.2012 на підставі договору поставки №ПЗЗР-29/03/12-03 від 29.03.2012, на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості за отриманий товар відповідач суду не представив, та приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 744955грн.48коп. боргу є правомірною та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на вказану норму закону, оскільки інший розмір процентів сторони не встановили в договорі, позивач просить стягнути з відповідача 67051грн.01коп. трьох процентів річних, нарахованих за період з 01.12.2013 по 01.12.2016, та 519978грн.93коп. інфляційних нарахувань, обчислених за період з грудня 2013 року по жовтень 2016 року

В ході перевірки правильності нарахування позивачем трьох процентів річних та обчислення інфляційної складової боргу, судом встановлено, що вказані розрахунки здійснені з урахуванням фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства та є арифметично вірними.

Враховуючи, що факт прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання підтверджується матеріалами справи, вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних нарахувань задовольняються судом в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги належить задовольнити повністю, в звязку з чим з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 744955грн.48коп. боргу, 67051грн.01коп. трьох процентів річних та 519978грн.93коп. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У звязку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі, сплачений за подання даного позову судовий збір у сумі 19979грн.80коп. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.193, 265 Господарського кодексу України, ст.530, 610, 612, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.32, 33, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Іванівка» Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України», вул. Перемоги, буд.5, с. Іванівка, Борзнянський район, Чернігівська область, 16433 (ідентифікаційний код 00729853) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова Аграрна Компанія», вул. Мельникова, 12, м. Київ, 04050; адреса для листування: вул. Борисоглібська, 6Б, м. Київ, 04070 (ідентифікаційний код 37469662) 744955грн.48коп. боргу, 67051грн.01коп. трьох процентів річних, 519978грн.93коп. інфляційних нарахувань та 19979грн.80коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписано 23 грудня 2016 року.

Суддя Т.Г. Оленич