ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.12.2016 Справа № 905/2983/16 Господарський суд Донецької області у складі судді ОгороднікД.М., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІС - МК»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь»
провизнання договору недійсним
представники сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІС - МК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь» про визнання договору №3-01-004 від 23.01.2015, специфікацій №1 від 23.01.2015 та №2 від 06.04.2015, рахунків фактур №3-01-009-СВ від 23.01.2015 та №3-04-002-СВ від 01.04.2015, видаткових накладних №3-02-017-СВ від 19.02.2015, №3-03-017-СВ від 17.03.2015, №3-04-002-СВ від 08.04.2015 недійсними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що підпис з боку позивача на договорі, специфікаціях та рахунках фактури, видаткових накладних не є підписом керівника позивача, довіреність на отримання будь - якого товару за вказаним договором на будь кого позивачем не видавалася, отже, такі підписи здійснені невідомою не уповноваженою особою. Крім того, відтиск печатки на вказаних документах не відповідає відтиску печатки позивача.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: договору №3-01-004 від 23.01.2015, специфікацій №2 від 06.04.2015 та №1 від 23.01.2015, рахунків фактури №3-01-009-СВ від 23.01.2015, №3-01-004-СВ від 23.01.2015, видаткових накладних №3-02-017-СВ від 19.02.2015, №3-04-002-СВ від 08.04.2015, №3-03-017-СВ від 17.03.2015.

Позивач явку своїх представників в судові засідання не забезпечив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи.

29.11.2016, на офіційну електрону адресу суду, позивач надіслав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи. Ухвалою господарського суду Донецької області від 29.11.2016 вказане клопотання залишено судом без розгляду, оскільки в матеріалах справи відсутній оригінал вказаного клопотання. Також позивач надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, які судом задоволено.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що на виконання умов договору №3-01-004 від 23.01.2015 відповідачем здійснена передоплата на рахунок позивача, проте останній свої зобовязання щодо поставки товару протягом пяти робочих днів після передоплати виконав лише частково. Також, відповідач зазначає, що за вказаним договором позивач є постачальником. Тобто отримувати товар за цим договором та видавати довіреність на отримання товару позивач взагалі то не міг, адже він передав продукцію ТОВ «Електросталь». Будь яких доказів, які б спростовували вчинення правочину між сторонами з поставки продукції не на повну суму передоплати за договором №3 01-004 від 23.01.2015 та специфікації до нього підписані невідомою не уповноваженою особою позивач не надав. Фактичні дії позивача з отримання грошових коштів від відповідача, реєстрація позивачем в податкових накладних останніх, постачання канатів загальною вартістю 201621,60грн. з посиланням на договір №3-01-004 від 23.01.2015 свідчать про погодження та схвалення відповідачем умов договору №3-01-004 від 23.01.2015 та специфікацій №1 від 23.01.2015 та №2 від 06.04.2015 до цього договору. Також, відповідач зазначив, що отримав від позивача засобами електроної пошти скановану останню сторінку підписаного ним договору, специфікацій №1 від 23.01.2015 та рахунку - фактури №3-01-009-СВ від 23.01.2015, проте оригінали зазначених документів постачальник покупцеві так не надав.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши правову позицію відповідача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

На підтвердження своїх позовних вимог, позивачем до матеріалів справи наданий договір №3-01-004 від 23.01.2015 та специфікації до нього, сторонами по яких виступають Товариство з обмеженою відповідальністю «Електросталь» (Покупець, відповідач по справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ІС-МК» (Постачальник, позивач по справі), за умовами договору постачальник зобовязався поставити, а покупець прийняти й оплатити продукцію в кількості, за цінами та в строки відповідно до специфікацій даного договору, які є невідємною частиною.

Надана позивачем копія договору містить підпис тільки з боку відповідача, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь».

Відповідач у своїх письмових поясненнях зазначив, що договір №3-01-004 підписаний сторонами із застосуванням електронної пошти, а саме проект договору був надісланий відповідачем позивачу, а позивач на електронну пошту отримав від відповідача скановану останню сторінку підписаного позивачем договору №3-01-004 від 23.01.2015, специфікацій №1,2 та рахунку - фактури. Належним чином засвідчені копії вказаних документів надані відповідачем до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду.

Окрім того, позивач та відповідач пояснюють, що господарським судом Запорізької області розглядається спір по справі № 908/2181/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІС-МК» про стягнення 122 457,60 грн. Спір по справі №908/2181/16 виник у звязку з невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-МК» зобовязань по договору №3-01-004.

17.10.2016 господарським судом Запорізької області прийнято рішення по справі №908/2181/16, яким вирішено позов задовольнити; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІС-МК» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь» 122 457 (сто двадцять дві тисячі чотириста пятдесят сім) грн. 60 коп. основного боргу, а саме попередньої оплати за непоставлену продукцію та 1 836 (одну тисячу вісімсот тридцять шість) грн. 86 коп. судового збору.

05.12.2016 ухвалою Донецького апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІС-МК», на рішення господарського суду Запорізької області від 17.10.2016 по справі № 908/2181/16 повернуто заявникові без розгляду.

За таких обставин, рішення по справі на теперішній час набрало законної сили та є чинним.

Дослідивши зміст рішення господарського суду Запорізької області, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи №908/2181/16 судом встановлені обставини щодо форми спірного договору №3-01-004, щодо факту його укладення та виконання сторонами, а саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Електросталь» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС - МК».

Так, як вбачається зі змісту рішення господарського суду Запорізької області під час розгляду справи №908/2181/16 встановлено наступне.

«…23.01.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Електросталь» (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІС-МК» (Постачальник) укладено договір № 3-01-004, за умовами якого (п. 1.1. договору) Постачальник зобовязався поставити, а Покупець прийняти й оплатити Продукцію в кількості, за цінами та в строки відповідно до специфікацій даного Договору, які є невідємною частиною.

Зобовязання Постачальника в частині виконання строків поставки вважаються виконаними від дати передачі продукції вказаної в податковій накладній на складі Покупця. Момент переходу права власності на продукцію є момент передачі продукції на складі Покупця. Підтвердження факту поставки є підписана Покупцем видаткова накладна на відповідну партію товару (п. 2.2 договору).

Пунктом 2.3 договору передбачено, що Постачальник зобовязаний надати разом з продукцією наступні документи: сертифікат якості або технічний паспорт; рахунок-фактуру на оплату; видаткову накладну; товарно-транспортні документи, податкову накладну оформлену у відповідності до вимог Податкового кодексу України, а також копію квитанції про її реєстрацію в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 3.1 договору, загальна сума Договору визначається як загальна ціна Продукції, поставка якої проводиться відповідно доданих до даного Договору специфікацій.

Відповідно до п. 3.2 договору, Покупець проводить передоплату за поставлену Продукцію в розмірі 100 %, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, якщо інше не передбачено специфікаціями, які є невідємною частиною даного договору.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що сторони, у випадку не виконання або неналежного виконання зобовязань за договором, несуть відповідальність у відповідності до діючого Законодавства України.

На виконання умов договору № 3-01-04 від 23.01.2015 ТОВ «Електросталь» здійснило передоплату за продукцію по специфікації № 1 від 23.01.2015 у загальній сумі 206 928,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 508 від 09.02.2015 на суму 100 000,00 грн. та № 48 від 17.02.2015 на суму 106 928,00 грн.

ТОВ «ІС-МК» здійснило часткову поставку продукції, а саме канати на загальну суму 140 131,20 грн., що підтверджується видатковими накладними № 3-02-017-СВ від 19.02.2015 на суму 123 432,00 грн. та № 3-03-017-СВ від 17.03.2015 на суму 16 699,20 грн. У зазначених накладних у рядку «Умова поставки» ТОВ ІС-МК зазначено «згідно договору № 3-01-004 від 23 січня 2015». Однак, оригінали видаткових накладних не були надані відповідачем ТОВ «Електросталь», постачання продукції було здійснене ТОВ «ІС-МК» не в повному обсязі, передбаченому специфікацією № 1 від 23.01.2015 до договору № 3-01-004 від 23.01.2015 та сплаченому ТОВ «Електросталь».

06.04.15 між ТОВ «Електросталь» та ТОВ «ІС-МК» укладено специфікацію № 2 на постачання канатів загальною вартістю 234 302,40 грн. на умовах 50 % передоплати шляхом обміну сканованими копіями підписаної з обох сторін специфікації.

За сканкопією рахунка-фактури № 3-04-002-СВ від 01.04.2015 ТОВ «Електросталь» сплатило ТОВ «ІС-МК» 117 151,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №138 від 06.04.2015.

В ході розгляду справи жодним із представників сторін не оспорювалась вказана обставина.

Судом встановлено, що свої зобов'язання поставити продукцію протягом п'яти робочих днів після передоплати ТОВ «ІС-МК» виконало лише частково.

Так, зокрема, за видатковою накладною від 08.04.2015 № 3-04-002-СВ була поставлена продукція передбачена специфікацією № 1 та специфікацією № 2 загальною вартістю 61 490,40 грн. У зазначеній видатковій накладній, оригінал якої відповідач надав позивачу, у рядку «Умова поставки» зазначено «згідно договору № 3-01-004 від 23 січня 2015».

Таким чином, сплачена ТОВ «Електросталь» продукція була поставлена ТОВ «ІС-МК» лише частково, а продукція на суму 122 457,60 грн. не була поставлена ТОВ «ІС-МК».

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ст. ст. 639, 640 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом, і, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми; договір є укладений з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між юридичними особами.

Вимоги до письмової форми правочину викладені в статті 207 ЦК України, згідно з якими:

1. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

3. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів; сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ІС-МК» надіслало ТОВ «Електросталь» підписаний договір від 23.01.2015 № 3-01-004 та специфікації до договору від 23.01.2015 № 1та від 06.04.2015 № 2 засобами електронної пошти, посилаючись на умови якого, позивач і предявив даний позов.

Таким чином, судом виходить з того, що договір від 23.01.2015 № 3-01-004 укладено сторонами.

Згідно із ст. 712 ЦК України, за договором поставки - продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи № 908/2181/16 свідчать, що відповідач взятих на себе договірних зобовязань належним чином не виконав та не поставив у повному обсязі оплачений товар.

Вимогою за вих. № 487/19М від 28.04.16 позивач у цій справі звернувся до відповідача з вимогою про повернення суми передплати в розмірі 122 457,60 протягом 7 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги.

Оскільки відповідач в ході розгляду цієї справи не надав суду доказів сплати ним суми основного боргу, а саме попередньої оплати за непоставлену продукцію в розмірі 122 457,60 грн., або доказів правомірності своїх дій щодо такої не сплати, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 122 457,60 грн. доведені, обґрунтовані, підтверджені доданими документами та підлягають задоволенню судом.

Заперечення відповідача не приймаються до уваги судом, оскільки:

- фактичні дії ТОВ «ІС-МК» з отримання грошових коштів від ТОВ «Електросталь» за платіжними дорученнями № 508 від 09.02.15 у сумі 100 000,00 грн., № 48 від 17.02.15 у сумі 106 928,00 грн., № 138 від 06.04.15 у сумі 117 151,20 грн.,

- реєстрація ТОВ «ІС-МК» у Єдиному реєстрі податкових накладних № 6 від 09.02.15 на суму ПДВ 16 666,67 грн. (за платежем у сумі 100 000,00 грн.), № 7 від 17.02.15 на суму ПДВ 17 821,33 грн. (за платежем у сумі 106 928,00 грн.), № 20 від 06.04.15 на суму ПДВ 19 525,20 грн. (за платежем у сумі 117 151,20 грн.),

- постачання канатів загальною вартістю 201 621,60 грн. з посиланням на договір № 3-01-004 від 23.01.15,

- свідчать про погодження та схвалення ТОВ «ІС-МК» умов договору № 3-01-004 від 23.01.15 та специфікацій № 1 від 23.01.15 та № 2 від 06.04.15 до цього договору та виникнення між ТОВ «Електросталь» та ТОВ «ІС-МК» цивільних прав та обов'язків на підставі договору поставки…»

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.2.6. Постанови Пленуму вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Враховуючи вищевикладене, факт укладення договору №3-01-004 та специфікацій до нього в письмовій формі, факт виконання сторонами договору №3-01-004 шляхом здійснення попередньої оплати та здійснення часткової поставки, не доказуються знову.

Разом з тим, матеріали справи містять копії договору №3-01-004 з останньою сторінкою підписаною обома сторонами та скріпленою печатками підприємств; копії специфікацій №1 від 23.01.2015 та №2 від 06.04.2015 до договору, які підписані та скріплені печатками підприємств. З боку позивача підписані керівником ОСОБА_2 На підтвердження виконання спірного договору сторонами, матеріали справи містять рахунки фактури №3-01-009-СВ від 23.01.2015 на суму 206928.00грн. та №3-04-002-СВ від 01.04.2015 на суму234302,40грн., які виставлені відповідачу перед поставкою товару.

Відповідачем перераховано на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти відповідно до платіжного доручення №508 від 09.02.2015 на суму 100000,00грн. з призначенням платежу оплата за рахунком №3-01-009-СВ від 23.01.2015 договір №3-01-004 від 23.01.2015, відповідно до платіжного доручення №48 від 17.02.2015 на суму 106928,00грн. з призначенням платежу оплата за договором №3-01-004 від 23.01.2015, відповідно до платіжного доручення №138 від 06.04.2015 на суму 117151,20грн. з призначенням платежу оплата за рахунком №3-04-002-СВ від 01.04.2015 договір №3-01-004 від 23.01.2015, на загальну суму 324079,20грн.

Відповідно до видаткових накладних №3-02-017-СВ від 19.02.2015 на суму 123432,00грн., №№3-03-017-СВ від 17.03.2015 на суму 16699,20грн., №3-04-002-СВ від 08.04.2015 на суму 61490,40грн. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 201621,60грн. Вказані видаткові накладні підписані з боку позивача ОСОБА_2 та скріплені печаткою його підприємства.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

А відповідно до частини першої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір (окрема його частина) може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Згідноіз ч.1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.179 Господарського кодексу України при укладанні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь - які умови договору, що не суперечать законодавству.

Згідно із частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору, становлят ьумови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено рішенням господарського суду Запорізької області при вирішенні справи №908/2161/16 укладений у простій письмовій формі, що відповідає нормам чинного законодавства.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст.203 Цивільного кодексу України, яка, зокрема, передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підстави та наслідки недійсності правочинів передбачені, зокрема, ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України. Так, встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є також правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує йогодійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Аналогічні правові позиції містяться в Постанові Пленуму Вищого Господарського Суду від 29.05.2013 № 11, де зокрема, зазначено, що невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним, а також а загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

Дослідивши зміст спірного договору, судом встановлено, що останній містить умови про предмет договору його якість, ціну договору, строк дії договору та якість продукції, а підписані специфікації №№1-2 до нього містять дату їх складання та строк поставки.

Позивач вважає, що спірний договір, специфікаційї до нього, рахунки фактури, видаткові накладін, підлягають визнанню недійсним в судовому порядку на підставі ст.203, ст. 215 Цивільного кодексу України, оскільки підписані не керівником підприємства позивача, а не встановленою не повноваженою особою.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на момент підписання спірного договору ОСОБА_2 обіймав посаду директора позивача, належні докази є в матеріалах справи.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є особою, уповноваженою представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які ставили під сумнів підпис спірних документів іншою особою, не уповноваженою особою, не надано доказів на підтвердження перевищення ОСОБА_2 повноважень директора. А матеріали справи таких не містять.

Окрім того, позивачем не надано доказів незаконного використання печатки підприємства, втрати печатки підприємства.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалось судом вище, спірний договір з боку позивача виконаний шляхом здійснення поставки товару позивачу, що свідчить про схвалення правочину.

Враховуючи вищевикладене, правові підстави, встановлені ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України для задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсним договору та специфікацій до нього, відсутні.

Також, відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 у справі № 6-197цс14, якщо стороною не доведено, що правочин вчинений без наміру створення правових наслідків, він не може бути визнаний недійсним. Позивачем не доведено, що спірний договір укладений без наміру створення правових наслідків, і судом таких не встановлено.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсними видаткових накладних, рахунків- фактур, то суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення відповідних позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до положень частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України визначено способи захисту порушених прав.

Крім того, в силу приписів частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З вищенаведених приписів слідує, що закон визначає, як необхідну умову для реалізації особою свого права на захист певного матеріального права, те, щоб вказане право було предметом порушення, невизнання або оспорювання зі сторони іншого суб'єкта спірних відносин.

Крім того, предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову не можуть бути докази у справі, зокрема, визнання недійсними видаткових та рахунків- фактур, оскільки видаткова накладна є документом, що підтверджує факт передачі товару особі, уповноваженою отримувачем на отримання товару, а рахунок- факура є докуменом, який підтверджує вчинення дії на виставлення продавцем покупцю рахунку для оплати. Відтак, дані документи підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині визнання недійсними видаткових накладних та рахунків-фактур, оскільки дана вимога суперечить встановленим діючим законодавством способам захисту цивільних прав, передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги поданими суду доказами. Обов'язок доказування згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони, кожна з яких повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до встановлених вище судом обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ІС - МК» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Електросталь» про визнання договору №3-01-004 від 23.01.2015, специфікацій №1 від 23.01.2015 та №2 від 06.04.2015, рахунків фактур №3-01-009-СВ від 23.01.2015 та №3-04-002-СВ від 01.04.2015, видаткових накладних №3-02-017-СВ від 19.02.2015, №3-03-017-СВ від 17.03.2015, №3-04-002-СВ від 08.04.2015 недійсними, відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Дата складення повного рішення 20.12.2016.

Суддя Д.М. Огороднік