КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2016 р. Справа№ 910/25618/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Остапенка О.М.

Пантелієнка В.О.

за участю секретаря судового засідання Карпюк О.С.,

представників:

від позивача - Кутаха Д.О., Семенович С.В.,

від відповідача - Хлєбнікова С.Г., Молчанова П.В.,

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Комп Мюзік", Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2016

у справі № 910/25618/15 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комп Мюзік"

до Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав"

про стягнення 541 470,80 грн. та зобов'язати вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Комп Мюзік" (далі - позивач, Товариство) звернулось до господарського суду з позовом до Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (далі - відповідач, Приватна організація, УЛАСП) про стягнення про стягнення 541 470,80 грн. винагороди (роялті), зібрану відповідачем у 2012 році за використання об'єктів суміжних прав; зобов'язання відповідача здійснити розподіл та виплату винагороди за використання об'єктів суміжних прав, виключні майнові права на які належать позивачу, зібрану приватною організацією у 2011, 2013, 2014 роках.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 позов задоволено частково; зобов'язано Приватну організацію здійснити розподіл та виплату винагороди за використання об'єктів суміжних прав, виключні майнові права на які належать Товариству, перелік яких наведено у додатку до ліцензійного договору та договору розповсюдження від 27.03.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Комп Мюзік" та UMG RECORDINGS SERVICES INC, зібрану у 2011, 2013 та 2014 роках; стягнуто з відповідача на користь позивача 1 378,00 грн. судового збору; у задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 змінити і відмовити позивачу у позові повністю, судові витрати покласти на відповідача.

Також, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2016, прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача винагороду (роялті), зібрану відповідачем за використання об'єктів суміжних прав позивача у 2012 році в розмірі 541470,80 грн., у 2013 році в розмірі 728000,00 грн., а всього 1269470,80 грн., 24744,42 грн. судового збору, стягнути з відповідача на користь позивача винагороду (роялті), зібрану відповідачем за використання об'єктів суміжних прав позивача у 2011 та 2014 роках у розмірі, обчисленому на підставі наданих достовірних даних відповідача, за алгоритмом застосованим в 2012 та 2013 роках, стягнути на користь держави відповідну суму судового збору.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 апеляційні скарги було прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 20.09.2016.

20.09.2016, 04.10.2016 в судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 розгляд справи відкладено на 25.10.2016.

25.10.2016 в судовому засіданні було оголошено перерву до 22.11.2016.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.11.2016 для розгляду справи № 910/25618/15 сформовано колегію суддів у складі: Сотніков С.В. (головуючий, доповідач), Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 апеляційні скарги було прийнято до провадження.

22.11.2016, 06.12.2016 в судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 розгляд справи № 910/25618/15 відкладено на 19.12.2016; зобов'язано відповідача надати апеляційному господарському суду інформацію про річний баланс, річний звіт, результати аудиторських перевірок за 2011, 2012, 2013, 2014 роки, а за її відсутності - письмові пояснення щодо неможливості виконання вимог господарського суду; зобов'язано Державну службу інтелектуальної власності України надати Київському апеляційному господарському суду у строк до 19.12.2016 інформацію про річний баланс, річний звіт, результати аудиторських перевірок Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (код 37396233, свідоцтво № 19/2011 від 24.01.2011) за 2011, 2012, 2013, 2014 роки.

На виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 відповідач подав заяву від 14.12.2016 (вх. № 09-11/25075/16 від 15.12.2016), в якій повідомив суд, що витребувана інформація носить конфіденційний характер, оскільки стосується всіх осіб, майновими правами яких управляє відповідач. Також, відповідач повідомив суд, що направив звернення до Державної служби інтелектуальної власності України з метою роз'яснення чи може запитувана інформація підтверджувати здійснення відповідачем збору винагороди за використання суміжних прав, належних позивачу.

В судовому засіданні було розглянуто клопотання відповідача про залучення до участі у справі Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача.

Клопотання мотивоване тим, що позивач використовує у справі неналежні і недопустимі докази, які спотворюють реальні повноваження уповноважених організацій колективного управління, та свідчить про спроби «фактично» у судовому рішенні перекроїти повноваження уповноважених організацій колективного управління і утворити прецедент (преюдицію), яка зможе будь-ким використовуватись у судах у майбутньому. За твердженням відповідача, рішення у цій справі може незаконно закріпити таке співвідношення на ринку фонограм (стосовно) позивача, за яким сама ВГО «Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав» може бути в подальшому примушена розподіляти кошти відповідно до зазначених пропорцій.

При цьому, колегія суддів встановила, що клопотання про залучення до участі у справі Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача було заявлено в суді першої інстанції 23.11.2015 (вх. 06-29.1/19152/15), у зв'язку з чим таке клопотання відповідно до ст.ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України підлягає розгляду в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

На думку колегії суддів, у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи належить відмовити, оскільки рішення зі спору у даній справі не впливає на права інших організацій колективного управління (кількість таких осіб не обмежується лише ВГО «Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав»), як помилково вважає відповідач, а стосується лише сторін у даній справі (позивача та відповідача) з приводу наявності або відсутності підстав для розподілу та виплати організацією колективного управління на користь правоволодільця зібраної винагороди (роялті) за конкретний період часу та у визначеному позивачем розмірі. При цьому, чинне процесуальне законодавство не містить поняття «прецедент», а обставини встановлені у даній справі можуть бути звільнені від доказування у інших спорах між тими ж сторонами та лише щодо особи, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 35 ГПК України).

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, апеляційна скарга позивача - частковому задоволенню, а у задоволенні скарги відповідача належить відмовити з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 420 ЦК України, зокрема, літературні та художні твори, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення.

Об'єктами суміжних прав без виконання будь-яких формальностей щодо цих об'єктів та незалежно від їх призначення, змісту, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження є:

а) виконання;

б) фонограми;

в) відеограми;

г) програми (передачі) організацій мовлення. (ст. 449 ЦК України).

Статтею 450 ЦК України передбачено, що первинними суб'єктами суміжних прав є виконавець, виробник фонограми, виробник відеограми, організація мовлення. За відсутності доказів іншого виконавцем, виробником фонограми, відеограми, програми (передачі) організації мовлення вважається особа, ім'я (найменування) якої зазначено відповідно у фонограмі, відеограмі, їх примірниках чи на упаковці, а також під час передачі організації мовлення. Суб'єктами суміжних прав є також інші особи, які набули таких прав відповідно до договору чи закону.

Відповідно до статті 35 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) об'єктами суміжних прав, незалежно від призначення, змісту, оцінки, способу і форми вираження, є:

а) виконання літературних, драматичних, музичних, музично-драматичних, хореографічних, фольклорних та інших творів;

б) фонограми, відеограми;

в) передачі (програми) організацій мовлення.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону суб'єктами суміжних прав є:

а) виконавці творів, їх спадкоємці та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо виконань;

б) виробники фонограм, їх спадкоємці (правонаступники) та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо фонограм;

в) виробники відеограм, їх спадкоємці (правонаступники) та особи, яким на законних підставах передано суміжні майнові права щодо відеограм;

г) організації мовлення та їх правонаступники.

Статтею 39 Закону визначено, що майновим правом виконавців є їх виключне право дозволяти чи забороняти іншим особам:

а) публічне сповіщення своїх незафіксованих виконань (прямий ефір);

б) фіксацію у фонограмах чи відеограмах своїх раніше незафіксованих виконань;

в) відтворення (пряме і (або) опосередковане) своїх виконань, зафіксованих без їх згоди у фонограмі чи відеограмі, чи за їх згодою, але якщо відтворення здійснюється з іншою метою, ніж та, на яку вони дали свою згоду;

г) розповсюдження своїх виконань, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі, шляхом першого продажу або іншої передачі права власності у разі, коли вони при першій фіксації виконання не дали дозволу виробнику фонограми (виробнику відеограми) на її подальше відтворення;

д) комерційний прокат, майновий найм своїх виконань, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі, якщо при фіксації не було їх згоди на комерційний прокат і майновий найм, навіть після розповсюдження виконань, здійсненого виробником фонограми (відеограми) або за його дозволом;

е) розповсюдження своїх виконань, зафіксованих у фонограмах чи відеограмах, через будь-які засоби зв'язку таким чином, що будь-яка особа може отримати до них доступ з будь-якого місця і в будь-який час за їх власним вибором, якщо при першій фіксації виконання не було їх згоди на такий вид розповсюдження.

Відповідно до норм частин 2-4 статті 39 Закону майнові права виконавців можуть передаватися (відчужуватися) іншим особам на підставі договору, в якому визначаються спосіб використання виконань, розмір і порядок виплати винагороди, строк дії договору і використання виконань, територія, на яку розповсюджуються передані права тощо. Визначені договором ставки винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

У разі, коли виконання використовується в аудіовізуальному творі, вважається, що виконавець передає організації, яка здійснює виробництво аудіовізуального твору, або продюсеру аудіовізуального твору всі майнові права на виконання, якщо інше не передбачено договором.

У разі, коли виконавець під час першої фіксації виконання безпосередньо дозволить виробнику фонограми чи виробнику відеограми її подальше відтворення, вважається, що виконавець передав виробнику фонограми чи виробнику відеограми виключне право на розповсюдження фонограм, відеограм і їх примірників способом першого продажу або іншої передачі у власність чи володіння, а також способом здавання у майновий найм, комерційний прокат та іншої передачі. При цьому виконавець зберігає право на одержання справедливої винагороди за зазначені види використання свого виконання через організації колективного управління або іншим способом.

З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2014 між компанією UMG RECORDINGS SERVICES INC (Universal) та Товариством (Ліцензіат) укладено Ліцензійний договір та договір розповсюдження (далі - Договір).

Згідно з розділом 2 Договору він починає свою дію з 1 січня 2014 року та продовжує її на період 3 (трьох) років, тобто до 31 грудня 2016 року.

Відповідно до пункту 1.1. розділу 1 Договору, Територією, на яку надаються права, є територія України.

Об'єктами права інтелектуальної власності, права на які передані за договором, є Фонограми та Музичні відео. Невичерпний перелік Фонограм, право на використання яких надано позивачу за Договором, наведено у Додатку до Договору.

Пунктом 3.1. е) Договору передбачено, що Universal передає позивачу виключне право:

(А) Надавати ліцензії для публічного виконання та/або сповіщення або дозволяти публічне виконання та/або сповіщення засобами радіо та/або телевізійної трансляції або іншими засобами публічної комунікації Фонограм та Музичних Відео; та

(В) Збирати від організації колективного управління, назва якої повідомлятиметься Universal Ліцензіату час від часу, на Території та за обов'язкової умови, що реєстрація збирати будь-який такий дохід зроблена від імені Universal та/або будь-якої іншої третьої особи, назва якої повідомлятиметься Universal Ліцензіату час від часу, дохід, що виникає в результаті такого використання Фонограм на Території. Якщо це не заборонено законами або підзаконними нормативними актами, Ліцензіатмає право збирати будь-який дохід, що виник у відношенні до публічного виконання до Дати Початку, але досі не був виплачений Universal або Афіліатам. Якщо Ліцензіат бажає збирати будь-який дохід від публічного виконання від будь-якої особи, що не є місцевою організацією колективного управління, включаючи мовників або кабельних операторів, Ліцензіат повинен отримати письмовий дозвіл Universal.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

За вказаних обставин, колегія суддів зазначає, що позивач є суб'єктом суміжних прав щодо творів, перелік яких наведено у Додатках до Договору, а отже має майнові права визначені Законом в межах визначених умовами Договору.

Тобто, позивач набув виключне право дозволяти публічне виконання та/або сповіщення (public performance and/or broadcasting) Фонограм та Музичних Відео з каталогу Universal, зокрема ті, перелік яких наведено у Додатках до Договору, та збирати від організації колективного управління дохід, що виникає в результаті такого використання Фонограм на території України.

При цьому, вказані права щодо збирання доходу (роялті) позивач набув і щодо публічного виконання до дати початку дії Договору за умови, що такий дохід не був виплачений Universal.

Відповідно до ст. 1 Закону публічним виконанням є подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час. Публічним сповіщенням (доведенням до загального відома) є передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів,гамма-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Відповідно до ч. 1 статті 43 Закону допускається без згоди виробників фонограм (відеограм), фонограми (відеограми) яких опубліковані для використання з комерційною метою, і виконавців, виконання яких зафіксовані у цих фонограмах (відеограмах), але з виплатою винагороди, таке пряме чи опосередковане комерційне використання фонограм і відеограм та їх примірників:

а) публічне виконання фонограми або її примірника чи публічну демонстрацію відеограми або її примірника;

б) публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, в ефір;

в) публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, по проводах (через кабель).

Частиною 3 статті 43 Закону встановлено, що розмір винагороди за використання фонограм (відеограм), що зазначені у частині першій цієї статті, порядок та умови її виплати визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 статті 43 Закону збирання винагороди за використання фонограм (відеограм), що зазначені у частині першій цієї статті, і контроль за їх правомірним використанням здійснюються визначеними Установою уповноваженими організаціями колективного управління. Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Одержана від уповноваженої організації винагорода розподіляється відповідною організацією колективного управління у таких пропорціях: виконавцям - 50 відсотків, виробникам фонограм (відеограм) - 50 відсотків.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 47 Закону суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління. Організації колективного управління створюються суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав та мають статус юридичної особи згідно із законом.

Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" (відповідач) є організацією колективного управління, що діє на підставі свідоцтва № 19/2011 від 24 січня 2011 року, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності, здійснює управління майновими правами суб'єктів авторського права та суміжних прав.

За твердженням позивача, УЛАСП збирає винагороду за використання не лише об'єктів авторського права та суміжних прав, переданих йому в управління, а й інших об'єктів, права на які йому не передано, що, зокрема, підтверджується судовими рішеннями.

Втім, з 2011 року відповідач як організація колективного управління, жодного разу за весь час свого існування не здійснив виплату винагороди позивачу за використання об'єктів суміжних прав, належних йому на підставі Договору із Universal.

Так, позивач неодноразово звертався до УЛАСП з вимогами виплатити винагороду, зібрану відповідачем за використання об'єктів суміжних прав з каталогу Товариства (лист № 3103 від 03.10.2014 р., листом № 3129 від 16 грудня 2014 р., лист №3211 від 27 березня 2015 р. тощо).

З матеріалів справи вбачається, а сторонами не заперечується, що між УЛАСП та Товариством не існують договірні відносини щодо управління майновими правами на об'єкти суміжних прав.

Відповідач розподіл та виплату винагороди у період з 2011 по 2014 роки на користь позивача не здійснив, що не заперечується сторонами.

Пунктом "в" частини першої статті 49 Закону встановлено, що організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема таку функцію: збирати, розподіляти і виплачувати зібрану винагороду за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 статті 49 Закону суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об'єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об'єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладання договорів з особами, які використовують ці об'єкти.

З огляду на вказані вище норми законодавства колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як організація колективного управляння, зобов'язаний виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі позивача, функції щодо збирання, розподілу і виплати зібраної винагороди за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції у матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання відповідачем зобов'язань, покладених Законом України "Про авторське права і суміжні права", щодо розподілу і виплати зібраної винагороди за використання об'єктів суміжних прав позивачу, як суб'єкту таких прав.

При цьому, неспроможними є доводи відповідача щодо неможливості виплати роялті позивача з огляду на відсутність між ними договірних відносин, оскільки обов'язок здійснити виплату на користь правовласника встановлений законодавством і не вимагає обов'язкового окремого узгодження сторонами умов щодо порядку та способу здійснення такого зобов'язання зі сторони організації колективного управління.

За відсутності доказів виконання обов'язку відповідачем з розподілу та виплати роялті на користь позивача, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити розподіл та виплату винагороди, зібраної у 2011, 2013 та 2014 роках, за використання об'єктів суміжних прав, виключні майнові права на які належать позивачу та перелік яких наведено у додатку до Договору, укладеного між Товариством та Universal.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо недоведеності обставин, які свідчать про збирання Організацією винагороди (роялті) за використання прав, належних саме позивачу, оскільки тягар доказування щодо спростування таких обставин має бути покладений саме на відповідача з огляду на наступне.

Так, згідно з частиною четвертою статті 47 Закону особи, які використовують твори, виконання, програми мовлення, примірники фонограм (відеограм), зобов'язані надавати організаціям колективного управління точний перелік використаних (усіх) творів, виконань, примірників фонограм (відеограм), програм мовлення разом з документально підтвердженими даними про одержані прибутки від їх використання та повинні виплачувати організаціям колективного управління винагороду в передбачений термін і в обумовленому розмірі.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 48 Закону повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі; організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів.

Разом з тим за змістом пункту "в" частини сьомої статті 48 Закону наявною є можливість певного управління організацією колективного управління майновими правами й осіб, які не передали організації повноважень відповідно до частини третьої цієї статті.

Так, частинами п'ятою і шостою статті 48 Закону встановлено, що:

- на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав;

- організація колективного управління має право вимагати від осіб, які використовують об'єкти авторського права і суміжних прав, надання їм документів, що містять точні відомості про використання зазначених об'єктів, необхідні для збирання і розподілу винагороди.

Згідно з приписами пункту "в" частини першої статті 49 цього Закону до функцій організацій колективного управління належать збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до приписів частини другої цієї статті суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об'єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об'єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладання договорів з особами, які використовують ці об'єкти.

Тим самим, надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об'єктів авторського права, які й не перебувають в їх управлінні (але не вилучені з нього в установленому порядку), законодавець врахував специфіку діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об'єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо).

При цьому саме такий підхід, з одного боку, забезпечує дотримання прав суб'єктів авторського права (як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди), а, з іншого - дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів (зокрема, музичних) без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2003 року № 71 затверджено Розмір, порядок та умови виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає процедуру нарахування і виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань без згоди осіб, які відповідно до законодавства про авторське право і суміжні права можуть управляти майновими правами на зазначені об'єкти суміжних прав, а також процедуру розподілу (виплати) зібраної винагороди (роялті) між зазначеними особами.

Пунктом 2 Порядку визначено, що комерційним використанням опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань є пряме чи опосередковане використання зазначених об'єктів суміжних прав шляхом:

публічного виконання фонограми або її примірника чи публічної демонстрації відеограми або її примірника;

публічного сповіщення (публічного повторного сповіщення) зафіксованого у фонограмі або відеограмі та їх примірниках виконання шляхом передачі в ефір;

публічного сповіщення (публічного повторного сповіщення) зафіксованого у фонограмі або відеограмі та їх примірниках виконання за допомогою проводів (через кабель).

У пункті 5 Порядку встановлено, що суб'єкти комерційного використання самостійно нараховують згідно з договором про виплату винагороди (роялті), що укладений з відповідною уповноваженою організацією колективного управління, суму належної до сплати винагороди (роялті), перераховують її в установлений договором строк на рахунок зазначеної організації та подають їй у письмовій формі відомості, необхідні для збирання і розподілу винагороди (роялті).

Тобто, організація зобов'язана вести облік сплаченої винагороди на підставі відомостей, поданих суб'єктами комерційного використання, з метою належного виконання обов'язку щодо її розподілу та виплати такої винагороди (роялті) на користь правовласників.

Втім, відповідач не подав відомості, які б спростовували отримання ним винагороди за користування об'єктами суміжних прав, права на які належать позивачу.

Такими доказами могли б бути відомості про збирання, розподіл та виплату роялті на користь інших ніж Товариство правовласників у спірний період часу (протягом 2011-2014 років).

Слід зазначити, що з метою визначення розміру належної до виплати позивачу винагороди, яка була зібрана відповідачем у спірний період, судом першої інстанції було призначено судову експертизу.

В порушення вимог ухвали суду про призначення судової експертизи, відповідач не надав експерту необхідної інформації для проведення експертного дослідження.

При цьому, об'єктом такого дослідження мали б бути відомості про об'єкти суміжних прав, зібрану винагороду за пряме чи опосередковане використання зазначених об'єктів суміжних, їх правоволодільців.

Разом з тим, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 541470,80 грн. винагороди, зібраної у 2012 році, за використання об'єктів суміжних прав, виключні майнові права на які належать позивачу з огляду на те, що він володіє 10,4 % усіх фонограм, які сповіщуються (використовуються) загальнонаціональними радіостанціями.

Відповідно до фінансового звіту за 2012 рік, у 2012 році відповідач зібрав роялті на суму 10 412 900 грн. за авторські та суміжні права.

Таким чином, позивач вважає обґрунтованим стягнення винагороди зха суміжні права, що належить до сплати ТОВ "Комп Мюзік" за 2012 рік в розмірі 541 470,80 грн. (10 412 900/2 грн. х 10,4% ).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 32-34, 43, 82, 84 ГПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення роялті за 2012 рік в сумі 541 470,8 грн. суд першої інстанції відхилив як неналежний доказ довідку Об'єднання підприємств "Український музичний альянс" про середній відсоток фонограм, належних Товариству та визнав недоведеними обставини зібрання відповідачем винагороди в сумі 5 206 450 грн. винагороди за використання саме суміжних прав.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами:

письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів;

поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (стаття 33 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На думку колегії суддів, відомості з довідки Об'єднання підприємств "Український музичний альянс" про середній відсоток фонограм, належних Товариству, можуть підтверджувати розмір заявлених позовних вимог, оскільки такий доказ поданий уповноваженою організацією колективного управління, в той час як відповідач ухилився від подання будь-яких доказів на спростування отримання винагороди за використання об'єктів суміжних прав, належних позивачу.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача 541 470,80 грн. винагороди, зібраної у 2012 році, за використання об'єктів суміжних прав, а висновок суду в цій частині помилковим.

Згідно ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 у даній справі підлягає скасуванню в частині відмови в позові, з одночасним прийняттям рішення про задоволення позовних вимог.

У зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги та повного задоволення позову підлягає зміні розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 10829,42 грн. судових витрат у зв'язку з задоволенням позовної вимоги майнового характеру та 11912,37 грн. у зв'язку з задоволенням апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комп Мюзік" задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 у справі № 910/25618/15 скасувати в частині відмови в позові.

Прийняти в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02002, м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, б. 2-Б, офіс 287; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комп Мюзік" (01001, м. Київ, вул. Заньковецької, 8, кв. 26; ) 541 470,80 (п'ятсот сорок одна тисяча чотириста сімдесят) грн. 80 коп. винагороди (роялті), зібрану Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" у 2012 році за використання об'єктів суміжних прав, 22741 (двадцять дві тисячі сімсот сорок одна) грн. 79 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 у справі № 910/25618/15 залишити без змін.

5. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.М. Остапенко

В.О. Пантелієнко