КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Справа№ 911/1433/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Дикунської С.Я.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2016

у справі № 911/1433/16 (суддя - Карпечкін Т.П.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 31 022, 64 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: - ОСОБА_2, паспорт НОМЕР_1, виданий Вишгородським МВМ ГУМВС України в Київській області 26.10.2002

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (позивач у справі) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач у справі) про стягнення 31022, 64 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки №8/05/15 від 08.07.2015 щодо своєчасної та повної оплати вартості поставлених протягом липня-жовтня 2015 року ювелірних виробів, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 22 074,86 грн, нарахованих на цю суму пені - 5 030,43 грн та 30% річних за користування чужими грошовими коштами, передбачених умовами договору - 3 917,35 грн..

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.06.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 17 289, 19 грн. основного боргу, 4114, 56 грн. пені, 3292, 89 грн річних та 1097 грн витрат по сплаті судового збору.

Приймаючи рішення у справі, Господарський суд Київської області виходив з того, що поданими позивачем первинно-бухгалтерськими документами підтверджується отримання ФОП ОСОБА_2 товару лише частково, а саме на суму 17 289,19 грн, у зв'язку з чим суд відмовив у стягненні 4 785,67 грн основного боргу та нарахованих на вказану суму пені та процентів за користування чужими грошовими коштами.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що місцевим господарським судом неповно досліджено дійсні обставини справи, зокрема, не досліджено обставин фактичного отримання відповідачем товару та відповідно реального розміру заборгованості. Відповідач зазначає, що не отримувала ювелірних виробів по накладним, які додані позивачем до позовної заяви, які, за його твердженням, підписані від імені ФОП ОСОБА_2 невідомою особою.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2016 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я. та призначено розгляд справи на 30.11.2016.

У зв'язку з неявкою у судове засідання 30.11.2016 представників позивача, розгляд справи відповідно до п.1 ч. 1 ст. 77 ГПК України було відкладено на 21.12.2016, про що винесено відповідну ухвалу.

До початку судового засідання, 21.12.2016 відповідачем було подане клопотання про долучення до матеріалів справи довідки Солом'янського управління поліції Головного управління Національної поліції в м.Києві, якою підтверджується відкриття кримінального провадження за №0011141 від 24.09.2016 за ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України, досудове слідство по якому триває.

У судовому засіданні 21.12.2016 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання 21.12.2016 представники позивача у справі не з'явились, про причини неявки суд не повідомив хоча про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином відповідно до ст.98, 64 ГПК України.

Беручи до уваги належне повідомлення учасників процесу про розгляд апеляційної скарги, відсутність заяв та клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача за наявними в ній матеріалами, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

08.07.2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (позивач у справі, постачальник за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач у справі, покупець за договором) було укладено Договір поставки №8/0/15 (а.с. 19-20), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених договором, передавати у власність покупця ювелірні вироби, а покупець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених договором, приймати та сплачувати за товар.

Кількість товару зазначається в додаткових видаткових накладних на кожну окрему партію товару (п. 2.1. Договору).

Пунктом 4.1- 4.2. договору передбачено, що покупець сплачує поставлений товар за ціною, вказаною в видатковій накладній або в рахунку-фактурі. Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку на розрахунковий або картковий рахунок Постачальника в розмірі 100 % не пізніше 21 календарного дня з моменту поставки згідно накладної.

Договір, відповідно до п. 8.1., набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Закінчення терміну дії договору не звільняють від відповідальності за його порушення, яке мало місце на час дії договору.

Наявними в матеріалах справи видатковими накладними № Сви-002619 від 09.07.2015 на суму 9 954,19 грн, № Сви-003117 від 04.08.2015 на суму 7 335,00 грн підтверджується, що на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 17 289,19 грн (а.с. 21-23).

У позовній заяві позивач вказує на те, що згідно умов укладеного договору, ним було поставлено відповідачу ювелірні вироби також по видатковій накладній №Сви-004092 від 01.10.2015 на суму 4 785,67 грн (а.с. 24). Однак, дослідивши представлену вищезазначену видаткову накладну, колегія суддів дійшла висновку, що вона не може підтверджувати поставку позивачем та отримання відповідачем товару, з наступних підстав.

У відповідності до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Правила допустимості доказів у процесуальному праві розуміється як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Як передбачено ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; осади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вірно досліджено судом першої інстанції на видатковій накладній № Сви-004092 від 01.10.2015 року на суму 4785,67 грн підпис ФОП ОСОБА_2 візуально відрізняється від підписів ОСОБА_2 на Договорі та інших накладних, наявних в матеріалах справи.

Згідно пояснень позивача у справі (а.с. 53) вищезазначена видаткова накладна була підписана не особисто ФЛП ОСОБА_2, а її представником, який прийняв товар у ФОП ОСОБА_3 Однак, жодних документів, які б давали змогу ідентифікувати особу підписанта та його повноваження на підпис документів від імені ФОП ОСОБА_2 позивач ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного господарського суду не надав.

З видаткової накладної №Сви-004092 від 01.10.2015 вбачається, що підпис за ОСОБА_2 проставлено іншою невідомою особою без зазначення її прізвища, посади та посилання на наявність відповідних повноважень.

З огляду на вищенаведені обставини справи, колегія суддів погоджується з Господарським судом Київської області, що видаткова накладна № Сви-004092 від 01.10.2015 на суму 4785,67 грн, враховуючи відсутність інших доказів поставки цього товару, не підтверджує поставку позивачем та отримання ФОП ОСОБА_2 товару, а тому судом апеляційної інстанції встановлено, що поданими позивачем доказами підтверджується поставка відповідачу ювелірних виробів лише на суму 17 289,19 грн.

В апеляційній скарзі, відповідач заперечує проти підписання договору поставки та видаткових накладних, на підставі яких заявлено позов і стверджує, що від її імені ці документи підписані невідомою особою. Разом з цим, на підтвердження таких доводів апелянт не надала суду висновок відповідної почеркознавчої експертизи, який би підтверджував неналежність підпису на спірних документах ФОП ОСОБА_2 чи інших документів підтверджуючих фактичну неможливість підписання таких документів. При цьому, від призначення cудової почеркознавчої експертизи на даній стадії розгляду справи апелянт також відмовилась, посилаючись на проведення досудового слідства у кримінальному провадженні, в межах якого, як стверджувала відповідач, і буде встановлено факт підроблення її підпису.

Колегія суддів, враховуючи відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували, що спірний договір та видаткові накладні були підписані від імені ФОП ОСОБА_2 іншою особою, вважає наведені доводи апелянта безпідставними, дійшла висновку, що наявні в матеріалах справи документи свідчать про виникнення між сторонами договірних зобов'язань та існування взаємних прав та обов'язків.

З поданих позивачем документів вбачається, що вартість поставленого товару, у визначені договором строки, відповідач не оплатив, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 не заперечується, у зв'язку з чим станом на момент розгляду справи у відповідача існує заборгованість у розмірі 17 289,19 грн.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

До обов'язків покупця ч. 1 ст. 692 ЦК України відносить обов'язок оплати товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

В силу вимог частин 1, 2 статті 193 ГК України, ст. ст. 526, 257, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи викладене, а також те, що наявні в матеріалах справи документи свідчать про існування у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі 17 289,19 грн, то апеляційний господарський суд дійшов висновку, що Господарським судом Київської області правомірно стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 17 289, 19 грн. основного боргу та відмовлено у стягненні позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за видатковою накладною № Сви-004092 від 01.10.2015 року на суму 4785,67 грн та нараховані на таку суму пеня та проценти річних.

У зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, позивач просить стягнути з відповідача 5030,43 грн. пені та 3917,35 грн. річних.

Порушенням зобов'язання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом приписів статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань наступають наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.3. договору встановлено, що у випадку прострочення оплати покупець сплачує на користь постачальника пеню, що обчислюється від суми заборгованості за кожний день простроченого платежу, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що пеня за видатковими накладними № Сви-002619 від 09.07.2015 року та № Сви-003117 від 04.08.2015 розрахована позивачем відповідає вимогам ст. 549 Цивільного кодексу України та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Таким чином, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 4114,56 грн. В частині нарахування пені в сумі 915,87 грн. за видатковою накладною № Сви-004092 від 01.10.2015 року, пеня задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не обґрунтовано та не доведено факт поставки та відповідно виникнення у відповідача зобов'язання з оплати товару за цією накладною.

Положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інший розмір процентів річних встановлений сторонами у пункті 5.4. договору, в якому сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 ст. 625 ЦК України, і встановлюють її в розмірі 30% річних від простроченої суми.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок відсотків річних, колегія суддів, враховуючи не доведений факт поставки товару по видатковій накладній № Сви-004092 від 01.10.2015 вважає правовірним задоволення позовної вимоги про стягнення 30% річних в сумі 3 292,89 грн та відмову у стягнення річних в сумі 624,46 грн.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Уиївської області від 21.06.2016 у справі №911/1433/16 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Щодо тверджень апелянта про неналежне повідомлення її Господарським судом Київської області про порушення провадження у справі, то суд апеляційної інстанції вважає такі твердження безпідставними, з огляду на наступне. Частиною 1 ст. 64 ГПК України зазначено, що ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам та прокурору за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто за адресою повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали Господарського суду Київської області про порушення провадження у справи, про відкладення розгляду справи були направлені Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на повідомлену позивачем адресу: 08132, АДРЕСА_1, яка є юридичною адресою відповідача (а.с. 28) та міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та яка є зареєстрованим місцем проживання громадянки ОСОБА_2, що вбачається з паспортних даних, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 102). Однак, процесуальні документи, які були направлені судом за юридичною адресою скаржника, повернулися з відміткою поштової установи «у зв'язку з закінченням терміну зберігання».

Враховуючи такі обставини та приписи ст. 64 ГПК України, колегія суддів вважає, що апелянт був належним чином повідомлений Господарським судом Київської області про дату, час та місце розгляду позовної заяви.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2016 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Беручи до уваги вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладається на апелянта, відповідача у справі.

Керуючись ст. 33, 34, 49, 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2016 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 21.06.2016 у справі №911/1433/16 залишити без задоволення.

3. Справу №911/1433/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

С.Я. Дикунська