ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2016 Справа № 905/3276/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомПублічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів»
доПриватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»
простягнення 69 198,84 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідачане зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» пені у розмірі 64781,90 грн та 3% річних у розмірі 4416,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки №161501/1506160 від 25.12.2015 щодо здійснення своєчасної оплати поставленого товару, у звязку з чим за порушення строків оплати позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 64781,90 грн та 3% річних у розмірі 4416,94 грн.

Відповідач явку своїх представників в судові засідання не забезпечив.

15.12.2016 до суду надійшов відзив відповідача на позов, в якому відповідач просить максимально зменшити суму штрафу на 80%, мотивуючи своє клопотання тим, що штрафні санкції є надмірно високими у порівнянні з можливими збитками, а прострочення платежів є незначним, також тим, що м. Маріуополь (місце знаходження та місце реєстрації відповідача) є населеним пунктом, в якому проводиться антитерористична операція, внаслідок чого у відповідача виникли труднощі при веденні господарської діяльності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

25.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь», яке змінило тип товариства на приватне та на даний час є Приватним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь», (покупець, відповідач) підписано договір поставки №161501/1506160 (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору постачальник зобовязався поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити згідно з п. 3.4 даного Договору феросплави (далі - товар), в період з 01.01.2016 по 30.04.2016, на умовах, в кількості та у строки, вказані у Специфікаціях до цього Договору, що є невідємною його частиною.

Згідно з п. 8.6 Договору даний Договір вступає в силу з 01.01.2016 і діє до 01.07.2016. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторін від виконання взятих на себе зобовязань по Договору.

Сторонами підписані та скріплені печатками Специфікації №1 від 25.12.2015, №2 від 25.12.2015, №3 від 29.01.2016, №4 від 29.01.2016, №5 від 29.02.2016, №6 від 29.02.2016, №7 від 30.03.2016 до Договору, в яких сторони погодили найменування, кількість, ціну та загальну вартість товару.

25.12.2015 між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду №1/1/1600600 до Договору поставки від 25.12.2015, якою внесено зміни до Специфікацій №1, 2 в частині ціни для розрахунків за поставлену продукцію.

13.01.2016 між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду №1/1600128 до Договору поставки від 25.12.2015, якою внесено зміни до Специфікації №2 в частині кількості та суми поставки.

17.02.2016 між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду №3/160073 до Договору поставки від 25.12.2015, якою внесено зміни до Специфікації №3 в частині кількості та суми поставки.

09.03.2016 між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду №4/1601025 до Договору поставки від 25.12.2015, якою внесено зміни до Специфікації №6 в частині кількості та суми поставки.

30.03.2016 між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду №5/1601429 до Договору поставки від 25.12.2015, якою доповнено пункт 3.2 Розділу 3 «Ціна та умови оплати» даного Договору поставки текстом наступного змісту: «При поставці товару на умовах ФСА - склад вантажовідправника, автотранспортом покупця, в другому кварталі 2016 році покупцеві надається дисконт в розмірі еквіваленту 12,00 доларів США за метричну тонну по курсу НБУ на дату складання Специфікації» та доповнено даний Договір поставки Специфікацією №7 (Додаток №7).

Відповідно до п. 2.1 Договору поставка товару по даному Договору здійснюється на умовах СPT залізнична станція Сартана Донецької ж/д. Можливе постачання товару на умовах ФСА (FCA), склад вантажовідправника, автотранспортом покупця.

Датою поставки товару при поставці залізничним транспортом вважається дата штемпеля на залізничній накладній вантажовідправника (п. 2.3 Договору).

У п. 3.4 Договору сторонами погоджено, що покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 30 банківських днів з дати поставки товару.

13.02.2016 за залізничною накладною №46243168 у вагоні №62466636 (рахунок №204782 від 13.02.2016) поставлено товар на суму 1301635,90 грн, у вагоні №62466925 (рахунок №204784 від 13.02.2016) поставлено товар на суму 1289882,96 грн;

13.02.2016 за залізничною накладною №46243200 у вагоні №62466727 (рахунок №204785 від 13.02.2016) поставлено товар на суму 1312409,40 грн, у вагоні №62466917 (рахунок №204786 від 13.02.2016) поставлено товар на суму 1300656,48 грн, у вагоні №62466784 (рахунок №204787 від 13.02.2016) поставлено товар на суму 1289882,96 грн, у вагоні №62466867 (рахунок №204788 від 13.02.2016) поставлено товар на суму 1309471,16 грн;

02.03.2016 за залізничною накладною №46888989 у вагоні №63423032 (рахунок №205217 від 02.03.2016) поставлено товар на суму 1486219,12 грн.

Відповідач, товар по вищевказаним накладним отримав, спору щодо отримання відповідачем від позивача товару за договором поставки №161501/1506160 від 25.12.2015 немає.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки відповідачем отримано товар, відповідно до вищезазначених накладних, у позивача без будь-яких зауважень, оплата повинна здійснюватись в терміни, передбачені сторонами у Договорі.

Як свідчать матеріали справи (довідка № Е.21.0.0.0/4-101912 ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.05.2015), відповідач умови Договору щодо оплати вартості отриманого товару виконав, однак з порушенням погоджених сторонами строків оплати, зокрема:

рахунок №204782 від 13.02.2016 на загальну суму 1301635,90 грн за поставлений товар згідно залізничної накладної №46243168 у вагоні №62466636 відповідач оплатив 04.04.2016 (34635,90 грн), 07.04.2016 (1267000,00 грн), тоді як повинен був оплатити 28.03.2016;

рахунок №204784 від 13.02.2016 на загальну суму 1289882,96 грн за поставлений товар згідно залізничної накладної №46243168 у вагоні №62466925 відповідач оплатив 01.04.2016, тоді як повинен був оплатити 28.03.2016;

рахунок №204785 від 13.02.2016 на загальну суму 1312409,40 грн за поставлений товар згідно залізничної накладної №46243200 у вагоні №62466727 відповідач оплатив 04.04.2016, тоді як повинен був оплатити 28.03.2016;

рахунок №204786 від 13.02.2016 на загальну суму 1300656,48 грн за поставлений товар згідно залізничної накладної №46243200 у вагоні №62466917 відповідач оплатив 04.04.2016, тоді як повинен був оплатити 28.03.2016;

рахунок №204787 від 13.02.2016 на загальну суму 1289882,96 грн за поставлений товар згідно залізничної накладної №46243200 у вагоні №62466784 відповідач оплатив 04.04.2016, тоді як повинен був оплатити 28.03.2016;

рахунок №204788 від 13.02.2016 на загальну суму 1309471,16 грн за поставлений товар згідно залізничної накладної №46243200 у вагоні №62466867 відповідач оплатив 04.04.2016, тоді як повинен був оплатити 28.03.2016;

рахунок №205217 від 02.03.2016 на загальну суму 1486219,12 грн за поставлений товар згідно залізничної накладної №46888989 у вагоні №63423032 відповідач оплатив 19.04.2016, тоді як повинен був оплатити 14.03.2016.

Таким чином, матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого товару по Договору.

За порушення строків оплати товару, позивач нарахував пеню на загальну суму 64781,90 грн та 3% річних у сумі 4416,94 грн.

Відповідно до п. 7.6 Договору у разі порушення покупцем строків оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді, за кожний день прострочки оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності зі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання;

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем суд визнає його вірним.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних є правомірними.

Судом перевірена вірність зробленого позивачем розрахунку 3% та встановлено, що він є вірним, тому позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 4416,94 грн є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та правомірними.

У відзиві на позов відповідач просить максимально зменшити штраф на 80% від суми, що підлягає стягненню з відповідача. Клопотання мотивовано тим, що штрафні санкції є надмірно високими у порівнянні з можливими збитками, а прострочення платежів є незначним, також тим, що м. Маріуполь (місце знаходження та місце реєстрації відповідача) є населеним пунктом, в якому проводиться антитерористична операція, внаслідок чого у відповідача виникли труднощі при веденні господарської діяльності.

Позивач проти вказаного клопотання заперечує.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право у виняткових випадках зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Розглядаючи клопотання відповідача про зменшення штрафу, суд враховує те, що грошові зобовязання відповідач виконав у повному обсязі, прострочення є незначним від 3 до 9 днів та загальновідомі події, які відбуваються на території Донецької області, що потягли за собою певні складності у здійсненні господарської діяльності, а також вимоги позивача про стягнення окрім пені також й 3% річних на загальну суму 4416,94 грн, суд приходить до висновку про зменшення суми пені на 20%. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 51825,52 грн (64781,90 грн - 20%).

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: пеня у розмірі 51825,52 грн та 3% річних у розмірі 4416,94 грн.

Судовий збір підлягає розподілу в порядку, що передбачений ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, в п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 роз'яснено, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, а тому судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ідентифікаційний код 00191158) на користь Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів» (53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310, ідентифікаційний код 00186520) пеню у розмірі 51825 (пятдесят одна тисяча вісімсот двадцять пять) грн 52 коп., 3% річних у розмірі 4416 (чотири тисячі чотириста шістнадцять) грн 94 коп. та судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складення повного рішення 26.12.2016

Суддя М.В. Сажнева