РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2016№910/16145/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/16145/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзік», м. Київ,

організація, яка звертається за захистом порушених прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав - приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами», м. Київ,

до підприємства з іноземними інвестиціями «Голден Паб», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Контент Делівері Сервіс», м. Київ,

про стягнення 16 000 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав,

за участю представників:

позивача - Хлєбнікова С.Г. (довіреність від 22.07.2016 №б/н);

відповідача - Гайдай О.М. (довіреність від 06.09.2016 №б/н);

третьої особи - Бригинця С.М. (довіреність від 09.12.2016 №б/н).

Приватна організація «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (далі - Організація) звернулася до господарського суду міста Києва в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзік» (далі - ТОВ «Умиг Мьюзік») з позовом про стягнення з підприємства з іноземними інвестиціями «Голден Паб» (далі - Підприємство) 14 500 грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.09.2016 порушено провадження у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.10.2016 залучено до участі у справі товариство з обмеженою відповідальністю «Контент Делівері Сервіс» (далі -Товариство) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Товариство 02.12.2016 подало суду відзив на позовну заяву, в якому вказало, що:

- використання всіх об'єктів авторського права в закладі громадського харчування, в якому відповідач здійснює господарську діяльність, проводиться на підставі низки договорів, в тому числі договору доручення від 24.12.2014 №03-01/01/2015/КДС (далі - Договір доручення), укладеного відповідачем та Товариством, за умовами якого відповідач приєднався до усіх правочинів, які вже укладено Товариством, так і тих, що можуть бути укладені Товариством у майбутньому, та договору від 27.12.2013 №01/2014 (далі - Договір №01/2014), укладеного державною організацією «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (далі - ДО «УААСП») та Товариством, відповідно до якого ДО «УААСП» від імені авторів та їх правонаступників, включаючи іноземних, надає відповідачу, як користувачу (суб'єкту господарювання, який шляхом укладення з Товариством договору доручив Товариству врегулювати від його імені та за його рахунок шляхом укладення господарських договорів усі питання щодо використання ним об'єктів авторського права) право (невиключну ліцензію) на публічне використання творів у приміщенні закладу відповідача, розташованих на території України, а відповідач зобов'язується виплачувати авторську винагороду (роялті) відповідно до умов договору та законодавства;

- акт фіксації від 26.01.2016 №15/01/16 не може бути сприйнятий як доказ, оскільки не відповідає вимогам належності та допустимості, як того вимагає стаття 34 ГПК України, оскільки фіксація ніби-то наявного з боку відповідача порушення була зроблена одноособово особою, яка є представником зацікавленої сторони; одночасно функції контролю згідно з Положенням про державного інспектора з питань інтелектуальної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2002 №674, покладено на державного інспектора з питань інтелектуальної власності, і встановлення будь-яких фактів для визначення наявності порушень належить до виключної компетенції державного інспектора з питань інтелектуальної власності, а представник позивача ОСОБА_4 не є таким інспектором, тобто не є посадовою особою, до повноважень якої віднесено здійснення контролю за дотриманням суб'єктами господарювання вимог законодавства у сфері інтелектуальної власності.

Крім того, Товариство 02.12.2016 подало суду клопотання про залучення до участі у справі ДО «УААСП» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, мотивоване тим, що: за умовами Договору №01/2014 ДО «УААСП» гарантувало, що самостійно та за власний рахунок врегулює всі претензії, які можуть виникнути у авторів та/або їх правонаступників з приводу використання Товариством та/або відповідачем передбаченими Договором №01/2014 способами творів; у разі якщо ДО «УААСП» не зможе виступити належною стороною таких претензій, а Товариство та/або відповідач зазначають у зв'язку з такими претензіями майнової та/або іншої шкоди, останній зобов'язується на першу їх вимогу у повному обсязі її відшкодувати.

Представники Товариства і Підприємства у судовому засіданні 19.12.2016 підтримали вказане клопотання та просили його задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення зазначеного клопотання.

Відповідно до частин першої і другої статті 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін; їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора; у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмови у залученні до участі у справі ДО «УААСП», оскільки право на використання об'єктів авторського та/або суміжних прав було надано відповідачу на підставі саме Договору доручення, укладеного з Товариством; при цьому, як вбачається з Договору №01/2014, такий договір ДО «УААСП» укладено з Товариством, а тому у випадку задоволення позовних вимог ТОВ «Умиг Мьюзік» питання стосовно обов'язків ДО «УААСП», які можуть у зв'язку з цим виникнути, має розглядатися у межах правовідносин ДО «УААСП» з Товариством, а не відповідачем.

Організація 16.12.2016 подала суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 16 000 грн. компенсації.

Згідно з частиною четвертою статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд перевірив дотримання Організацією вимог статті 22 ГПК України та прийняв заяву до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 19.12.2016 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача і третьої особи надали пояснення у справі, проти задоволення позовних вимог заперечили.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.01.2014 Організацією (організація) і ТОВ «Умиг Мьюзік» (видавник) укладено договір №АУ003К про управління майновими авторськими правами (далі - Договір №АУ003К), за умовами якого:

- видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори, що належать або протягом дії Договору №АУ003К належатимуть видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами відповідно до умов Договору №АУ003К (пункт 2.1 Договору №АУ003К);

- у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії як для захисту прав видавника, так і для реалізації своїх повноважень з управління названими правами (пункт 8.3 Договору №АУ003К);

- Договір №АУ003К набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2016; при цьому сторони можуть продовжити строк дії Договору №АУ003К, підписавши відповідну угоду про це (пункт 11.1 Договору №АУ003К в редакції додаткової угоди від 22.12.2015 №3).

Відповідно до пункту 3.1 Договору №АУ003К ТОВ «Умиг Мьюзік» надано декларацію від 01.12.2015 №26 щодо переданого в управління музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1»; автори музики та тексту: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7; виконавці ОСОБА_8; контрольна частка видавника щодо публічного виконання - 30%; контрольована частка видавника щодо публічного сповіщення - 30%.

Із названої декларації вбачається, що позивач отримав від товариства з обмеженою відповідальністю «Національне музичне видавництво» майнові права на зазначений твір на підставі ліцензійного договору від 31.12.2014 №НЛВ-138/15, чинного до 31.12.2016.

Отже, на підставі Договору №АУ003К Організація набула повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 №5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» (далі - Постанова №5) зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Згідно з підпунктом «г» частини першої статті 49 Закону організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

Разом з тим, така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського і (або) суміжних прав, а не своїх прав. Позивачем у таких випадках буде суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, на захист інтересів якого звернулася організація.

У випадку, якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається на захист юридичних осіб, то, залежно від суб'єктного складу, спір розглядається в порядку господарського судочинства.

У пункті ж 49 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» (далі - Постанова №12) наведено, що організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України «Про авторське право і суміжні права» - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Організація є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організацій колективного управління від 24.01.2011 №18/2011.

Судом враховано, що: відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; зазначені вище договори є чинними і недійсними у встановленому законом порядку не визнавалися.

З урахуванням наведеного господарський суд міста Києва дійшов висновку про те, що Організацією належними та допустимими доказами доведено її право на звернення до господарського суду з позовом, направленим на захист виключних майнових авторських прав позивача на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» (автори музики та тексту: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7; виконавці ОСОБА_8).

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону встановлено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

У пункті 28 Постанови №12 зазначено, що з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

26.01.2016 представником Організації ОСОБА_4 (представник Підприємства адміністратор ОСОБА_9 відмовився назвати свої дані, а також відмовився підписувати акт) проведено фіксації фактів використання музичних творів у пабі «Golden Gate» (Підприємство; м. Київ, вул. Володимирська, 40/2), у зв'язку з чим складено акт №15/01/16, яким зафіксовано факти публічного виконання музичних творів, зокрема, твору під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» у виконанні «ОСОБА_8»; актом зафіксовано, що публічне виконання музичних творів для фонового озвучення приміщення закладу здійснюється за допомогою наявного в закладі обладнання, а саме з колонок вмонтованих у стелю.

Що ж до доводів Товариства стосовно того, що акт фіксації не може бути належним доказом у справі, оскільки він складений представником Організації одноосібно, а не державним інспектором, то слід зазначити таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 № 71 «Про затвердження розміру, порядку та умов виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань» (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2009 № 450) надано право представникам уповноважених організацій колективного управління фіксувати факти прямого чи опосередкованого комерційного використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань, зокрема, за допомогою технічних засобів і (або) шляхом складення відповідного акта фіксації.

Таким чином, Організація наділена правом фіксувати факт публічного виконання спірних музичних творів.

Крім того, законодавством України не встановлено кількість представників Організації, які мають складати та підписувати акт фіксації факту використання музичних творів, тобто не існує заборони складати такі акти одноособово, а отже доводи Товариства є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно зі статтею 1 Закону публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

Перебування ОСОБА_4 у пабі «Golden Gate» підтверджується також фіскальним чеком від 26.01.2016 №; факт публічного виконання спірного музичного твору засвідчується також відеозаписом на диску Printab1e, яким підтверджено час і місце використання саме у закладі Підприємства музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1».

До матеріалів справи долучено вказаний диск; суд оглянув відеозапис фіксації порушення та встановив таке:

- використання музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснювалося у приміщенні пабу «Golden Gate», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 40/2, шляхом публічного виконання у приміщенні пабу;

- якість відеозапису та безперервна зйомка дає підстави виключити можливість монтажу.

Отже, судом встановлено, що виключні майнові авторські права на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» належать позивачу; відповідач не надав доказів укладення Товариством угод із правовласниками, які б дозволяли публічне виконання вказаних творів.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує на те, що: Підприємством та Товариством укладено Договір доручення, згідно з яким відповідач приєднався до усіх правочинів як вже укладених, так і тих, що можуть бути укладені Товариством у майбутньому, зокрема, до Договору №01/2014, укладеного Товариством та ДО «УААПС», яким останнє гарантувало, що самостійно та за власний рахунок врегулює всі претензії, які можуть виникнути у авторів та/або їх правонаступників з приводу використання Товариством та/або відповідачем передбаченими цим договором способами творів.

Так, відповідно до пункту 1.1 Договору доручення довіритель даним приєднується до усіх правочинів, як вже укладених Товариством, так і тих, що можуть бути укладені від його імені Товариством у майбутньому, у такий спосіб надаючи відповідне уповноваження Товариству на укладення від імені довірителя таких правочинів, виконання їх умов, їх подальшу зміну та/або припинення, положеннями яких забезпечується врегулювання усіх питань правомірності використання першим об'єктів права інтелектуальної власності з музичного репертуару у погоджених згідно з умовами Договору доручення закладах довірителя; вказане схвалення обмежується довірителем погодженим сторонами у Договорі доручення розміром сум винагороди (роялті), які довіритель сплачує через Товариство на користь суб'єктів майнових прав за використання способом публічного виконання (показу) об'єктів права інтелектуальної власності з музичного репертуару у погоджених згідно із умовами Договору доручення закладах довірителя.

Проте Договір №01/2014 укладено від імені Товариства і в інтересах останнього, вказаний договір підтверджує право Підприємства на публічне виконання творів у своїй господарській діяльності, і не містить положень стосовно того, що Підприємству надано право на використання спірного музичного твору у своїй господарській діяльності.

Крім того, Договором №01/2014 не передбачено право Підприємства надавати дозвіл іншим юридичним особам на використання у своїй господарській діяльності музичних творів.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про правомірне використання Підприємством спірного музичного твору, а тому використання відповідачем спірного музичного твору у власній господарській діяльності відбулося без дозволу відповідного правовласника та без сплати авторської винагороди.

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідач процесуальний обов'язок щодо виконання вимог суду не виконав; процесуальним правом з подання доказів, що підтверджують викладені обставини не скористався та не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б спростовували доводи позивача.

Статтею 445 ЦК України передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Водночас використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим пунктом «а» статті 50 Закону, за яке пунктом «г» частини другої статті 52 цього Закону передбачено можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Так, у пункті 42 Постанови №5 зазначено, що розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт «г» частини другої статті 52 Закону), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі.

Організацією у зверненні до господарського суду з даним позовом визначено суму компенсації 16 000 грн. (1*10*1 600 грн.) за порушення за виконання музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» на користь ТОВ «Умиг Мьюзік», виходячи з того, що мінімальна заробітна плата складає 1 600 грн.; сума компенсації складає десять мінімальних заробітних плат як компенсація за використання твору.

У підпункті 51.3 пункту 51 Постанови №12 наведено, що у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

Судом враховано, що Підприємство припустилося порушення щодо музичних творів вперше, а тому, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, доцільно притягнути відповідача до відповідальності у вигляді сплати компенсації у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 грудня - 1 600 гривень.

Отже, станом на дату прийняття господарським судом рішення з цієї справи з відповідача підлягає стягненню 16 000 грн. (1 600 грн. х 10) компенсації.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з підприємства з іноземними інвестиціями «Голден Паб» (01034, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 40/2; ідентифікаційний код 31238986) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на поточний рахунок приватної організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» (ідентифікаційний код 37396151; п/р 2453 в АТ «Укрексімбанк», м. Києва, МФО 322313) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзік» (03124, м. Київ, вул. Миколи Василенка, буд. 7А; ідентифікаційний код 39040213) 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав позивача та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.12.2016.

Суддя О. Марченко