ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016 р. Справа № 917/1518/16

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Полтавагаз, вул. Козака, 2а, м. Полтава, Полтавська область, 36020

до Громадської організації Обєднання громадян- Лихачівське, вул. Ліхачова, 19, м. Полтава, Полтавська область, 36008

про стягнення 632,23 грн.,

Суддя Мацко О.С.

Представники у судовому засіданні 27.10.2016 р.:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 70 від 07.12.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, НОМЕР_1 від 03.08.2000р., виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, наказ №3 від 27.01.2004р.

У судовому засіданні 27.10.2016 р. оголошено перерву в порядку ст. 77 ГПК України до 22.12.2016 р. до 09 год. 00 хв..

Представники у судовому засіданні 22.12.2016 р. - ті ж.

22.12.2016 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Полтавагаз про стягнення з Громадської організації Обєднання громадян- Лихачівське 632,23 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 30.12.2015р. договору № 580Р розподілу природного газу, з яких: 526,17 грн. пеня за період з 01.02.2016 р. по 08.09.2016 р., 66,89 грн. інфляційні втрати за період з 29.02.2016 р. по 21.04.2016 р. та 39,17грн. три проценти річних за період з 01.02.2016 р. по 08.09.2016 р..

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві.

Відповідач у листі (вхід. №16043 від 22.12.2016р.) повідомив, що організація є неприбутковою, природний газ використовується лише для потреб населення, а тому попередню оплату провести не має можливості за відсутності коштів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані документальні докази, суд встановив:

30.12.2016 р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації Полтавагаз (оператор ГРМ) та Громадською організацією Обєднання громадян - Лихачівське (споживач) було укладено шляхом приєднання до Типового договору розподілу природного газу Договір 580 Р розподілу природного газу (далі-Договір), відповідно до якого оператор ГРМ зобов'язувався надати споживачу послуги з розподілу природного газу, а споживач зобов'язувався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки, порядку, визначені цим договором (п. 2.1 Договору).

При цьому сторони узгодили, зокрема, наступне :

- оплата вартості послуг оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п.6.1 Договору);

- тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обовязковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення (п.6.2 Договору);

- розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п.6.3 Договору);

- оплата вартості з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ (п.6.4 Договору);

- надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом надання послуг, що оформляється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п.6.6 Договору);

- у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 8.2 Договору).

Відповідно до заяви приєднання до умов договору розподілу природного газу Громадська організація Обєднання громадян - Лихачівське засвідчило своє волевиявлення на приєднання до договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, що підтверджується заявою-приєднання №580Р від 30.12.2015 року до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (арк.справи 12).

Позивачем на адресу відповідача надіслано рахунки-зобов»язання, а саме: №У від 31.01.2016р. на суму 3869,76грн. за січень 2016 року по розподілу 4,569 тис.куб.м., №У5 від 29.02.2016р. на суму 3105,80грн. за лютий 2016 року по розподілу 3,667 тис.куб.м., № У від 31.03.2016 року на суму 2797,51 грн., за березень 2016 року по розподілу 3,303 тис.куб.м., № У від 30.04.2016 року на суму 1111,85 грн., за квітень 2016 року по розподілу 1,275тис.куб.м., № У від 31.05.2016 року на суму 756,94 грн., за травень 2016 року по розподілу 0,868 тис.куб.м., № У від 30.06.2016 року на суму 620,89 грн., за червень 2016 року по розподілу 0,712 тис.куб.м., № У від 31.07.2016 року на суму 527,58 грн., за липень 2016 року по розподілу 0,605 тис.куб.м., № У від 31.08.2016 року на суму 521,48 грн., за серпень 2016 року по розподілу 0,598тис.куб.м.

Факт виконання позивачем договірних зобов'язань щодо розподілу 4,569 тис.куб.м. природного газу підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів приймання передачі, а саме: Актом приймання - передачі № У від 31.01.2016 року по розподілу природного газу за січень 2016 року на загальну суму 3869,76 грн., актом приймання - передачі № У від 29.02.2016 року, розподіливши 3,667 тис.куб.м., за лютий 2016 року на загальну суму 3105,80 грн., актом приймання - передачі № У від 31.03.2016 року, розподіливши 3,303 тис.куб.м., за березень 2016 року на загальну суму 2797,51 грн., актом приймання - передачі № У від 30.04.2016 року, розподіливши 1,275 тис.куб.м., за квітень 2016 року на загальну суму 1111,85 грн.; актом приймання - передачі № У від 31.05.2016 року, розподіливши 0,868 тис.куб.м., за травень 2016 року на загальну суму 756,94 грн.; актом приймання - передачі № У від 30.06.2016 року, розподіливши 0,712 тис.куб.м., за червень 2016 року на загальну суму 620,89 грн.; актом приймання - передачі № У від 31.07.2016 року, розподіливши 0,605 тис.куб.м., за липень 2016 року на загальну суму 527,58 грн.; актом приймання - передачі № У від 31.08.2016 року, розподіливши 0,598 тис.куб.м., за серпень 2016 року на загальну суму 521,48 грн. Зазначені акти підписані сторонами та скріплені їх печатками (копії наявні у матеріалах справи).

За даними позивача в порушення умов Договору відповідачем проведено оплату вартості отриманого ним природного газу з порушенням строків, встановлених Договором.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 632,23 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 30.12.2015 р. договору № 580 Р розподілу природного газу, з яких : 526,17 грн. пеня 66,89 грн. інфляційні втрати та 39,17 грн. три проценти річних.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 526 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовується відповідачем, що позивач належним чином виконував зобов'язання за вищезазначеним Договором. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором оплатив послугу з порушенням встановлених строків. Дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У розділі 3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання,і його найменший період визначення складає місяць. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 66,89 грн. інфляційних втрат за період з 29.02.2016 р. по 21.04.2016р. та 39,17 грн. трьох процентів річних за період з 01.02.2016 р. по 08.09.2016 р., суд прийшов до висновку, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України останні підлягають частковому задоволенню, а саме: в частині стягнення з відповідача 27,98грн. інфляційних витрат та 31,05 грн. трьох процентів річних (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

В частині позовних вимог, щодо стягнення з відповідача 39,91 грн. інфляційних втрат слід відмовити за наступного мотивування.

Як зазначив Вищий господарський суд України у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязання" індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Вищий господарський суд України виклав свою правову позицію також і у постанові від 12.06.2013р. №5002/4081-2012, де зазначено: "Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період становить місяць, а тому прострочення платежу за період менший місяця не тягне за собою нарахування інфляційних втрат".

Як зазначалось вище, позивач просить суд стягнути з відповідача 38,91 грн. інфляційних втрат за період з 31.03.2016р. по 21.04.2016р., що становить менше місяця.

Виходячи з викладеного, вимога позивача про стягнення інфляційних задоволенню не підлягає (судом при розгляді справи врахована також правова позиція Вищого господарського суду України, наведена у постанові від 05.10.2015 р. по справі № 917/442/15).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із ст. 3 ОСОБА_3 України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 526,17р. пені за період з 01.02.2016 р. по 08.09.2016 р., суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені підлягає задоволенню частково. За перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятора Ліга: ОСОБА_3 9.1.3" правомірно заявленою сумою є- 427,54грн.

Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як розяснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи повне (100%) виконання боржником зобовязань за Договором, скрутне фінансове становище відповідача, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобовязань за Договором не мали негативних наслідків у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - суд зменшує розмір пені на 25%, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково в розмірі 320,65грн.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 320,65 грн. пені, 27,98грн. інфляційних втрат та 31,05 грн. 3% річних підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 33, 43, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Громадської організації Обєднання громадян - Лихачівське ( вул. Ліхачова, 19, м. Полтава, Полтавська область, 36008, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Полтавагаз ( вул. Козака, 2а, м. Полтава, Полтавська область, 36020, , п/р 545 в філії Полтавське управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 331467) 320,65 грн. пені, 31,05 грн. річних , 27,98грн. інфляційних витрат.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог - у позові відмовити.

Повне рішення складено 26.12.2016 р.

Суддя О.С.Мацко