ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016р. Справа № 914/2852/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго, м. Червоноград, Львівська область

про стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобовязання.

Суддя Манюк П.Т.

При секретарі Хороз І.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник,

від відповідача: ОСОБА_2 - представник.

Зміст ст.22 ГПК України представникам сторін розяснено.

Розглядається справа за позовом публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго про стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобовязання.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.11.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 05.12.2016 р.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідній ухвалі суду.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та усних поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.12.2016 р. та в поданому відзиві щодо позовних вимог не заперечив, просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50% та відстрочити виконання рішення суду на 6 місяців.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (надалі - позивач) звернулося до господарського суду з позовом до комунального підприємства Червоноградтеплокомуненерго (надалі - відповідач) про стягнення боргу, інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій за неналежне виконання грошового зобовязання.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 08.12.2014 р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір № 2159/15-КП-21 купівлі-продажу природного газу (надалі договір), відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом, згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - природний газ), на умовах цього Договору.

На виконання зобов'язань за договором, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 11 213 520, 40 грн, що підтверджується актами приймання передачі природного газу від 31.01.2015 р. на суму 1 699 275, 13 грн, від 28.02.2015 р. на суму 1 673 075, 93 грн, від 31.03.2015 р. на суму 2 808 419, 33 грн, від 30.04.2015 р. на суму 455 291, 39 грн, від 31.10.2015 р. на суму 711 072, 00 грн, від 30.11.2015 р. на суму 1 824 493, 398 грн, від 31.12.2015 р. на суму 2 041 893, 23 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки природного газу.

Відповідач виконання умов договору в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого природного газу здійснював частково і несвоєчасно, внаслідок чого позивач був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором в сумі 7 955 075, 29 грн. Позивач також, посилаючись на ст. ст. 549, 625 ЦК України провів нарахування пені в розмірі 2 369 011, 16 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 021 813, 33 грн та 3% річних у розмірі 285 786, 83 грн за порушення відповідачем грошового зобовязання.

Представник відповідача щодо позову не заперечив, однак зазначив, що підприємство не мало змоги вчасно оплачувати борг, оскільки останнє працює на одноставкових сезонних тарифах і в міжопалювальний період поступають незначні кошти, у звязку з чим воно не мало змоги вчасно оплачувати борг. Станом на 01.11.2016 р. загальна заборгованість відповідача за спожитий природній газ становить 98 719, 90 тис. грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з таких мотивів.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, 08.12.2014 р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено договір № 2159/15-КП-21 купівлі-продажу природного газу, відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

На виконання зобов'язань за договором, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 11 213 520, 40 грн, що підтверджується актами приймання передачі природного газу від 31.01.2015 р. на суму 1 699 275, 13 грн, від 28.02.2015 р. на суму 1 673 075, 93 грн, від 31.03.2015 р. на суму 2 808 419, 33 грн, від 30.04.2015 р. на суму 455 291, 39 грн, від 31.10.2015 р. на суму 711 072, 00 грн, від 30.11.2015 р. на суму 1 824 493, 398 грн, від 31.12.2015 р. на суму 2 041 893, 23 грн.

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач умови договору в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого природного газу виконав частково і несвоєчасно, внаслідок чого станом на час розгляду справи існує заборгованість у розмірі 7 955 075, 29 грн., розмір якої не заперечується представником відповідача. Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 7 955 075, 29 грн є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У листі Верховного Суду України від 01.07.2014 р. "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" розяснено, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Таким чином, подання позивачем позову щодо стягнення донарахованого боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних на суму боргу відповідає вимогам законодавства.

Суд, перевіривши розрахунок заявлених позовних вимог, зважаючи на розмір основного боргу та період прострочки, вказаний в позовній заяві, вважає, що позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 285 786, 83 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 021 812, 33 грн є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 7.2 договору визначено, що в разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору, він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить суд при прийнятті рішення у даній справі зменшити розмір пені, яка нарахована позивачем в сумі 2 369 011, 16 грн на 50%, з огляду на те, що порушення термінів оплати виникло з обєктивних причин, а саме через різницю в тарифах для бюджетних та інших споживачів, що не покриває фактичних витрат на виробництво теплової енергії. Крім того, відповідач зазначив, що станом на 20.08.2015 р. накладений арешт на всі кошти на рахунках відповідача, крім розподільчих рахунків відкритих відповідно до постанови КМУ від 18.06.2014 р. № 217 та спеціальних рахунків для виплати лікарняних.

Право суду на зменшення штрафних санкцій передбачене нормами ст. 83 ГПК України, ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України.

Зокрема, пунктом 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до положень Закону України "Про теплопостачання", "Правил користування тепловою енергією", які затверджені Постановою КМУ від 03.10.2007р. № 1198, на теплопостачальні організації покладено обовязок безперебійно постачати теплову енергію споживачам протягом опалювального сезону, а у зв'язку із низькою платоспроможністю значної кількості споживачів теплової енергії, особливо фізичних осіб, відсутністю коштів, підприємство буде позбавлене можливості своєчасно ліквідовувати аварійні ситуації, проводити поточні ремонти теплових мереж та технічне обслуговування обладнання котелень і теплових пунктів, своєчасно та якісно надавати комунальні послуг споживачам міста Червоноград. Разом з тим, судом також враховані інтереси позивача, зокрема, боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобовязань, в даному випадку йдеться лише про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені в розмірі 2 369 011, 16 грн, суд вважає що її нарахування проведено з дотриманням вимог законодавства, однак заслухавши думку представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вбачає за доцільне зменшити її розмір на 50%, тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня, в розмірі 1 184 505, 58 грн.

Пунктом 4.4. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено, тобто з відповідача на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у повному розмірі.

Щодо клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення господарського суду в справі № 914/2852/16 на 6 місяців, суд не вбачає достатніх підстав для його задоволення, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження можливості покращення його фінансового становища та можливість оплати стягнутої за рішенням суду суми через шість місяців. Водночас, суд звертає увагу відповідача на те, що за наявності відповідних підстав, він не позбавлений можливості звернутись із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду на стадії виконання рішення в порядку ст. 121 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства «Червоноградтеплокомуненерго» (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Промислова, 1, ) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) суму в розмірі 10 621 657, 03 грн, з них:

- 7 955 075, 29 грн основного боргу;

- 1 021 813, 33 грн - інфляційних втрат у розмірі;

- 285 786, 83 грн - 3%;

- 1 184 505, 58 грн пені;

- 174 476, 00 грн судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 26.12.2016 року.

Суддя Манюк П.Т.