ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2016 р. Справа № 922/2865/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Пуль О.А. , суддя Фоміна В. О.
при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

першого позивача, Міністерства внутрішніх справ України - Волков І.М. (довіреність від 16.07.2015 №83/2015),

другого позивача, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - Бондар О.І. (довіреність від 29.12.2015 №1653),

відповідача - Падалко Т.В. (довіреність від 05.01.2016 №5),

прокурора Волик О.Г. (посвідчення №035279 від 26.08.2015),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2994 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2016 у справі № 922/2865/16

за позовом Заступника військового прокурора Вінницького гарнізону, м.Вінниця, в інтересах держави в особі

1) Міністерства внутрішніх справ України, м.Київ,

2) Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, м.Калинівка Вінницької області,

до Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин", м.Харків,

про стягнення 19333,33 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.10.2016 (суддя Аріт К.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з ДП "Харківський завод спеціальних машин" на користь військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 19333,00 грн., зайво сплачених при виконанні договору поставки № 6/15 від 21.11.2014, та 1378,00 грн. судового збору.

Відповідач, ДП "Харківський завод спеціальних машин", із рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю. А саме, апелянт посилається на те, що у договорі поставки № 6/15 від 21.11.2014, який виконано сторонами в повному обсязі, було визначено ціну продукції (з урахуванням ПДВ) на підставі волевиявлення обох сторін і за наслідками проведення господарських операцій за спірним правочином відповідачем належним чином сплачено відповідну суму ПДВ до бюджету. Окрім того, відповідач стверджує, що позивачем не надано суду першої інстанції жодних доказів на підтвердження участі військової частини НОМЕР_1 у проведенні антитерористичної операції, а також доказів, що підтверджували б придбання продукції за договором № 6/15 від 21.11.2014 саме для використання у проведенні антитерористичної операції. Наявна в матеріалах справи довідка начальника служби РАО в/ч НОМЕР_1 , на думку апелянта, таким доказом не є, оскільки не містить навіть дати її складання.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження, призначено її розгляд на 08.12.2016, запропоновано учасникам процесу надати суду апеляційної інстанції: відповідачу - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі; іншим учасникам процесу - відзиви на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

06.12.2016 другий позивач, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на те, що відповідно до чинного законодавства операція з поставки товару (продукції оборонного призначення) за договором поставки № 6/15 від 21.11.2014 звільняється від оподаткування податком на додану вартість, наполягає на тому, що місцевий господарський суд обгрунтовано задовольнив позовні вимоги. Також даний учасник процесу посилається на те, що з 21.08.2015 по 10.09.2015 у військовій частині була здійснена перевірка ДФС Козятинської об`єднаної ДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області та за її результатами видано акт від 17.09.2015, в якому встановлено завищення задекларованих військовою частиною НОМЕР_1 показників податкового звіту в частині зайво сплаченої суми ПДВ 19333,33 грн. На думку військової частини, належними доказами обставин щодо використання отриманого за договором товару в зоні АТО є наявна в матеріалах справи довідка начальника служби РАО майора Смолянця В.С., а також розміщена на офіційному сайті Національної гвардії України інформація про виконання особовим складом військової частини НОМЕР_1 службово-бойових завдань в ході проведення АТО на сході країни. Другий позивач просить суд залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.12.2016 розгляд справи відкладено на 22.12.2016, запропоновано учасникам процесу надати суду правове та фактичне обґрунтування своїх вимог і заперечень з урахуванням питань, що були предметом розгляду в судовому засіданні 08.12.2016, зокрема, військовій частині НОМЕР_1 надати належним чином засвічені копії актів ДФІ у Вінницькій області від 20.04.2015 та Козятинської об`єднаної ДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 17.09.2015 у повному обсязі.

19.12.2016 відповідач надав письмові пояснення, в яких зазначає, що, на його думку, спірна сума ПДВ не може бути стягнута з ДП "Харківський завод спеціальних машин" на підставі ст.1212 ЦК України, на яку посилається прокурор та позивачі, оскільки вказані кошти не є безпідставно набутими, натомість, порядок нарахування, сплати і повернення сум податків регулюється спеціальними нормами податкового законодавства.

20.12.2016 другий позивач, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, електронною поштою надав додаткові пояснення, в яких зазначає, що спірну суму, яку мало бути сплачено відповідачем в якості ПДВ, було включено до ціни договору під впливом помилки, і оскільки порядок нарахування та сплати даного податку регулюється спеціальними нормами податкового законодавства, то він не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто в договірному порядку. 22.12.2016 даним учасником процесу надано примірник вказаних пояснень у паперовому вигляді, до якого додано копії актів ДФІ у Вінницькій області від 20.04.2015 та Козятинської об`єднаної ДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 17.09.2015.

Присутні в судовому засіданні представники сторін підтримали викладену ними письмово правову позицію. Прокурор та перший позивач письмових пояснень не надали, у судовому засіданні просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників учасників процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

21.11.2014 між військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та Державним підприємством Харківський завод спеціальних машин (виконавець) укладений договір № 6/15 про поставку (закупівлю) магазинів на 50 патронів до кулеметів НСВТ-12,7 в кількості 100 одиниць (а.с.19).

Відповідно до п.3.1. договору його ціна становить 116000,00 грн, в тому числі ПДВ 19333,33 грн.

Пунктом 12.1 договору встановлено, що будь-які зміни та доповнення до нього, в тому числі щодо коригування вартості, вважаються дійсними, якщо вони оформлені в письмовому вигляді та підписані уповноваженими на це представниками сторін у порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання за вказаним договором було виконано обома сторонами, а саме, замовником отримано відповідну продукцію від виконавця згідно з видатковою накладною від 08.12.2014 (а.с.24) та сплачено кошти в сумі 116000,00 грн - що підтверджується платіжним дорученням №19 від 09.12.2014 (а.с.25), в якому зазначено про здійснення оплати за договором № 6/15 від 21.11.2014.

Суму ПДВ в розмірі 19333,33 грн., отриману у складі вартості продукції, Державним підприємством Харківський завод спеціальних машин, яке є платником ПДВ, відображено у податкових зобов`язаннях даного підприємства та перераховано ним до Державного бюджету України (а.с. 68, 69).

В акті Державної фінансової інспекції у Вінницькій області ревізії окремих напрямків фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2015 №08-13/05 (а.с.30) зазначено, що перерахування сум ПДВ у складі вартості отриманого військовою частиною товару (в тому числі, і від ДП "Харківський завод спеціальних машин") є зайвим використанням коштів державного бюджету (резервного фонду). Відповідні висновки викладено і в акті Козятинської об`єднаної ДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області від 17.09.2015 (а.с.32).

У липні 2016 року військовою прокуратурою Вінницького гарнізону проведено вивчення стану додержання службовими особами військової частини НОМЕР_1 бюджетного законодавства України, в ході якого також зроблено висновок про те, що під час виконання зобов`язань по договору № 6/15 від 21.11.2014 військовою частиною зайво сплачено 19333,33 грн. ПДВ.

За таких обставин прокурор звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, та військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому зазначає, що відповідно до змін, внесених до Податкового кодексу України на момент виникнення спірних правовідносин, на період проведення антитерористичної операції та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняється від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України продукція оборонного призначення, визначена такою згідно з пунктом 9 статті 1 Закону України Про державне оборонне замовлення, а саме - озброєння, військова та спеціальна техніка, військова зброя боєприпаси, спеціальні комплектувальні вироби для їх виготовлення та експлуатації, матеріали та обладнання, спеціально призначені для їх розроблення, виготовлення або використання, спеціальні технічні засоби.

Посилаючись на те, що 14.04.2014 Указом В.о. Президента України № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", згідно з яким розпочато антитерористичну операцію на сході країни, що продовжується по теперішній час прокурор зазначає, що операція з постачання військовій частині 3028 продукції оборонного призначення (магазинів до кулеметів), здійснена у листопаді грудні 2014 року, не повинна була оподатковуватися ПДВ. У зв`язку з цим, на думку прокурора, кошти у розмірі 19333,33 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки нарахування ПДВ було здійснено внаслідок допущеної помилки (випадковості).

В якості правових підстав позову зазначено ст.1212 ЦК України, яка містить загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Місцевий господарський суд погодився із правовою позицією прокурора, підтриманою позивачами, та зазначив в оскаржуваному рішенні, що п. 3.1. договору, специфікація та протокол (а.с.19,22,23) в частині податку на додану вартість в сумі 19333,33 грн. суперечить Закону України № 1658-VII від 02.09.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України" щодо звільнення від оподаткування продукції оборонного призначення, а тому не може застосовуватись в цій частині. Відповідно, на думку місцевого господарського суду, кошти у розмірі 19333,33 грн. набуті відповідачем безпідставно, у зв`язку з чим підлягають стягненню на користь позивача.

Надаючи правову оцінку вищевказаним висновкам, колегія суддів зазначає наступне.

Ч. 1 ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.1212 ЦК України, положення глави 83 цього Кодексу "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже, як вбачається зі змісту вищевказаної норми, необхідною умовою для її застосування є відсутність правової підстави для набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

П.1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, між сторонами було укладено договір № 6/15 від 21.11.2014, на підставі якого було здійснено поставку продукції та перерахування коштів у розмірі, визначеному даним договором (з урахуванням ПДВ). У платіжному дорученні про перерахування коштів також у якості підстави зазначено договір № 6/15 від 21.11.2014.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом даної норми, а також ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з укладеного між сторонами договору № 6/15 від 21.11.2014, вказаний правочин за своєю правовою суттю є оспорюваним, тобто таким, що може бути визнаний судом недійсним за наявності передбачених законом підстав.

Згідно з матеріалами справи та поясненнями представників учасників процесу в апеляційному провадженні, вищевказаний договір не було визнано недійсним в судовому порядку, також до нього не вносилися зміни у спосіб, передбачений 12.1 договору. Посилання прокурора та позивачів на те, що суму ПДВ було включено до ціни договору під впливом помилки, а також твердження місцевого господарського суду про те, що договір не може застосовуватись в частині п.3.1, яким визначено його ціну колегія суддів вважає такими, що суперечать вищенаведеній презумпції правомірності правочину.

Статтею 632 Цивільного кодексу України унормовано, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Таким чином, перерахування позивачем відповідачеві коштів у розмірі, вказаному в п.3.1. договору (116000,00 грн, в тому числі ГІДВ 19333,33 грн.) було здійснено за наявності відповідної правової підстави, отже приписи ст. 1212 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, а також прокурор та позивачі в ході апеляційного провадження посилалися на судові рішення у справі №922/4065/15, в якій мали місце подібні правовідносини між сторонами. Разом з тим, як вбачається з відповідних рішень, розміщених у Єдиному державному реєстрі, у справі №922/4065/15 прокурором було подано позов про визнання недійсним пункту 3.1 договору поставки в частині включення до ціни договору ПДВ та про стягнення на користь позивача відповідної суми ПДВ.

Натомість у даній справі № 922/2865/16, як уже зазначалося, предметом розгляду є позовні вимоги виключно про стягнення безпідставно набутих коштів в порядку ст.1212 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, предмет позову або його правову підставу прокурором і позивачами змінено не було. За змістом чинного процесуального законодавства, господарський суд не наділений правом змінювати предмет позову самостійно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність фактичних та правових підстав для задоволення позовних вимог. Отже, рішення місцевого господарського суду, згідно з яким з відповідача на користь позивача із посиланням на ст. 1212 ЦК України стягнуто суму 19333,33 грн. як зайво сплачені кошти при виконанні договору колегія суддів вважає таким, що прийнято при неправильному застосуванні вищевказаної норми матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Як було встановлено вище, обраний прокурором спосіб захисту інтересів держави в особі позивачів (а саме, звернення з вимогою про стягнення з відповідача в порядку ст.1212 ЦК України сум ПДВ, включених до ціни договору, який не визнано недійсним і виконано сторонами в повному обсязі) не відповідає змісту норм чинного законодавства тому у позові має бути відмовлено саме з вищенаведених підстав. Отже, обставини, на які посилалися сторони в ході розгляду даної справи, стосовно доведеності або недоведеності факту використання продукції, отриманої позивачем від відповідача, у зоні проведення АТО, не впливають на суть рішення в даній справі.

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 4 частини 1 та частиною 2 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Харківський завод спеціальних машин" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.10.2016 у справі №922/2865/16 скасувати.

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст постанови складено 26.12.16

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Пуль О.А.

Суддя Фоміна В. О.