КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"28" грудня 2016 р. Справа №5002-16/5298-2011

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 (суддя Христенко О.О.)

за скаргою Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до Орендного підприємства "Кримтеплокомуненерго"

про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.04.2016, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2016, визнано неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що призвело до не виконання наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 у справі №5002-16/5298-2011 та не стягнення грошових коштів на користь ДК "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Постановою Вищого господарського суду України від 10.10.2016 касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2016 та ухвалу господарського суду Київської області від 06.04.2016 у справі № 5002-16/5298-2011 скасовано, скаргу дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.11.2016 скаргу № 31/13-389 від 04.02.2016 Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що призвело до не виконання наказу Господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 у справі №5002-16/5298-2011 та не стягнення грошових коштів на користь ДК "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2016 скасувати та відмовити прийняти нову, якою відмовити в задоволенні скарги.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду Київським апеляційним господарським судом, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 3 ст. 94 ГПК України до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

Статтею 4 Закону України „Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду апеляційної скарги на ухвалу справляється судовий збір у розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

В свою чергу, ч. 1 ст. 4 Закону України „Про судовий збір" визначає, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», розмір мінімальної заробітної плати встановлено у розмірі 1378,00 грн.

Враховуючи вищенаведене сума судового збору, яка повинна бути сплачена апелянтом за подання апеляційної скарги на ухвалу суду становить 1 378, 00 грн. - розмір 1 мінімальної заробітної плати встановленої в 2016 році.

Апелянтом до скарги не додано жодних доказів на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

В свою чергу, в поданій апеляційній скарзі, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заявлено клопотання про відстрочку сплати судового збору за подання апеляційної скарги, яке мотивоване тим, що апелянт є бюджетною установою, фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, розрахунково-касове обслуговування якого відповідно до Бюджетного кодексу України здійснюється держаною казначейською службою України та лише в межах відкритих асигнувань.

Розглянувши клопотання Департамента державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з доданими до нього документами, колегія суддів дійшла до висновку, що воно не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" в редакції чинній на дату звернення з апеляційною скаргою, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Однак, наведена апелянтом обставина не може вважатись підставою для відстрочення сплати судового збору.

Необхідно зазначити, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у ст. 8 Закону України "Про судовий збір", є врахування ним майнового стану сторін; клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом; особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановлених порядку і розмірі (п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

За змістом положень ст. 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення чи розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується судом в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому сплата судового збору може бути відстрочена чи розстрочена на строк не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. (пункт 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/2093/15 від 12.11.2015 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір").

Проте, колегія суддів звертає увагу на той факт, що оскільки ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Проаналізувавши доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апелянтом за подання апеляційної скарги не сплачено навіть частину судового збору.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

За таких обставин, апеляційна скарга повертається заявникові.

При цьому, колегія суддів відзначає, що згідно ч. 4 ст. 97 ГПК України після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої цієї статті, апеляційна скарга може бути подана повторно.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 86, п. 3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

2. Не приймати до розгляду апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду Київської області від 09.11.2016 у справі №5002-16/5298-2011 та повернути її заявникові.

Матеріали справи №5002-16/5298-2011 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко