ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.12.2016 Справа № 904/4747/14

За скаргою: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз"

на дії державної виконавчої служби Новомосковського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

У справі:

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", м. Дніпропетровськ, в особі Новомосковського управління з експлуатації газового господарства, м. Новомосковськ

до Приватного підприємства "Імпорт та Експорт", м. Дніпро

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Курс", м. Дніпро

про стягнення 490 476,13 грн.

Головуючий колегії ОСОБА_1

Суддя Соловйова А.Є.

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

від позивача (скаржник): ОСОБА_2 - представник (дов. № 104 від 03.10.2016)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

від ВДВС: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" в особі Новомосковського управління з експлуатації газового господарства звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Приватного підприємства "Імпорт та Експорт" про стягнення заборгованості за договором № 102808 від 28.12.2012 у розмірі 490 476,13 грн., з яких: основний борг у сумі 479 776,45 грн., пеня у сумі 9 240,63 грн., 3% річних у сумі 1 459,05 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 (головуючий суддя Золотарьова Я.С., суддя Мартинюк С.В., суддя Соловйова А.Є.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.04.2015 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" задоволено. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2015 року скасовано. Стягнуто з Приватного підприємства "Імпорт та Експорт" на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" 479 776,45 грн. заборгованості за поставку природного газу за квітень 2014 року, 9 240,63 грн. пені, 1 459,05 грн. 3 % річних, 9 809,53 грн. судового збору за подання позовної заяви до господарського суду, 4 904,76 грн. судового збору за перегляд судового рішення апеляційною інстанцією.

Постановою Вищого господарського суду від 15.07.2015 касаційну скаргу Приватного підприємства "Імпорт та Експорт" залишено без задоволення, а Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.04.2015 залишено без змін.

13.05.2015 на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.04.15 було видано наказ на примусове виконання.

24.11.2016 Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" подало через канцелярію суду скаргу на дії державної виконавчої служби Новомосковського відділу державної виконавчої служби, в якій просило суд:

- визнати причину пропуску подання скарги повноважною та поновити Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" строк на її звернення;

- визнати дії державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 по винесенню постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.09.2016 року ВП № 50296175- неправомірними;

- скасувати постанову Новомосковського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 27.09.2016, про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню № 50296175.

В обґрунтування скарги позивач посилався на те, що державним виконавцем було неправомірно винесено постанову від 27.09.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню № 50296175, з підстав відсутності повідомлення про прийняття рішення щодо авансування витрат з виготовлення експертної оцінки в порядку ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження". Також скаржник зазначив, що за час проведення виконавчих дій на його адресу не надходила пропозиція ВДВС щодо авансування витрат з виготовлення експертної оцінки в порядку ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому й постанова про відкриття виконавчого провадження № 50296175 на адресу стягувача не надходила.

Розпорядженням керівника апарату суду № 972 від 25.11.2016 у зв'язку відпусткою судді Мартинюка С.В. та відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 25.11.2016 колегіальний розгляд справи призначено у складі: головуючий колегії - ОСОБА_1, суддя Соловйова А.Є., суддя Юзіков С.Г.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2016 справа прийнята до розгляду колегіально у складі трьох суддів у складі: головуючий колегії - ОСОБА_1, суддя Соловйова А.Є., суддя Юзіков С.Г.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.11.2016 поновлено строк на подання скарги на дії органів ДВС, скарга Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" на дії державної виконавчої служби Новомосковського відділу державної виконавчої служби прийнята до розгляду, а розгляд призначено на 20.12.2016.

20.12.2016 представник скаржника (позивача, стягувача) в судовому засіданні підтримав скаргу, просив суд її задовольнити.

Представники відповідача, третьої особи та ВДВС в призначене судове засідання не з'явились, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника скаржника, господарський суд вважає, що скарга на дії державної виконавчої служби Новомосковського відділу державної виконавчої служби підлягає задоволенню, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2016 державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу ВП № 50296175.

В обґрунтування постанови, державний виконавець посилався на те, що 19.09.2016 стягувачу було запропоновано в 7-денний термін надати згоду на авансування витрат з виготовлення експертної оцінки в порядку ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження". У наданий строк стягувач не повідомив про прийняте рішення, в зв'язку з чим державний виконавець на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" повернув виконавчий документ стягувачу (а.с. 11 т.3).

Супровідним листом №В6/14764 від 27.09.2016 державна виконавча служба Новомосковського відділу державної виконавчої служби направила на адресу стягувача постанову про повернення виконавчого документу ВП № 50296175 від 27.09.2016 (а.с.9 т.3).

07.11.2016 постанова про повернення виконавчого документу ВП № 50296175 від 27.09.2016 надійшла на адресу позивача, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції ПАТ по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" Вх. №5/1-1891 від 07.11.2016.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, господарський суд виходив з наступного.

Відносини щодо авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій врегульовано ст. 42 та п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", що діяв на момент винесення оскаржуваної постанови.

У ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження", що діяв на момент винесення оскаржуваної постанови визначено, що з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до згаданої статті, господарський суд вважає, що авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій є правом стягувача, а не його обов'язком.

П. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Враховуючи приписи п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" господарський суд вважає, що повернення виконавчого документу, на підставі цього пункту, можливо лише за наявності, одночасно та в сукупності, таких умов:

- Законом України "Про виконавче провадження" повинно бути передбачено, що витрати на певну дію можуть бути авансовані за рахунок стягувача;

- державний виконавець попереджав стягувача про те, що не проведення стягувачем авансування таких витрат буде мати наслідком повернення виконавчого документу стягувачу.

На момент винесення державним виконавцем спірної постанови, Закон України "Про виконавче провадження" не передбачав переліку виконавчих дій, витрати на проведення яких можуть бути авансовані стягувачем.

В матеріалах справи відсутні докази того, що державний виконавець попереджав стягувача про те, що непроведення авансування буде мати наслідком повернення виконавчого документу стягувачу.

У ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Копії постанови державного виконавця про призначення у виконавчому провадженні експерта, спеціаліста або суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання надсилаються сторонам у триденний строк з дня її винесення (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження").

В матеріалах справи відсутні докази того, що державним виконавцем була винесена відповідна постанова по ВП № 50296175 про призначення експерта або спеціаліста, яка була у триденний строк з дня її винесення направлена сторонам.

Частина 2 статті 58 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що у разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Витрати, пов'язані з призначенням суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, несе сторона, яка оспорює вартість майна, визначену державним виконавцем.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження", господарський суд вважає за необхідно зазначити про те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що оцінка майна боржника по ВП № 50296175 не могла бути здійснена державним виконавцем самостійно у зв'язку зі складністю або боржник чи стягувач заперечували проти передачі майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем.

Згідно ст. 129 Конституції України одним із засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Частина перша статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, господарський суд вважає, що державним виконавцем при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві по ВП № 50296175 від 27.09.16 були порушені вимоги ст.ст. 13, 42, 47, 58 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з чим дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3, щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві по ВП № 50296175 від 27.09.16 є незаконними, а постанова ВП № 50296175 від 27.09.16 підлягає скасуванню.

Суд також зазначає, що відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справи "Іванов проти України" § 52; Жовнер проти України § 45; Бурдов проти Росії (Bourdov c. Russie) § 40; Яасіуньєн проти Литви (Jasiuniene c. Lituanie), § 45).

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" на дії державної виконавчої служби Новомосковського відділу державної виконавчої служби - задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 по винесенню постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 27.09.2016 року ВП № 50296175 - неправомірними.

Скасувати постанову Новомосковського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 27.09.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу по виконавчому провадженню №50296175.

Суддя ОСОБА_1

Суддя А.Є. Соловйова

Суддя С.Г. Юзіков