КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Справа№ 920/292/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 21.12.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Угроїдський цукровий завод" на рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2016 (повне рішення складено 02.08.2016)

у справі №920/292/16 (головуючий суддя Демидов В.О. судді Ярмак О.М., Головатюк Л.Д.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Угроїдський цукровий завод"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Євросем"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на строні відповідача:

1) товариства з обмеженою відповідальністю "Високі аграрні технології"

2) фізичної особи-підприємеця ОСОБА_2

про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та стягнення збитків у розмірі 773 478,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.07.2016 у справі №920/292/16 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Угроїдський цукровий завод" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2016 скасувати повністю.

В своїх доводах скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2016 у складі колегії суддів: головуючий суддя: Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В. поновлено товариству з обмеженою відповідальністю "Угроїдський цукровий завод" строк на подання апеляційної скарги, прийнято вказану вище апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи №920/292/16 за участю уповноважених представників сторін.

Справа розглядалася різними складами суду. Розгляд справи неодноразово відкладався.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.11.2016, у зв'язку з перебуванням судді Коротун О.М., для розгляду справи №920/292/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2016 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Сулім В.В. прийнято до свого провадження вказану вище апеляційну скаргу.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Євросем" на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Угроїдський цукровий завод" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2016 у справі №920/292/16 - без змін.

Представник позивача брав участь в судових засіданнях, підтримував доводи апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2016 у справі №920/292/16 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача брав участь в судових засіданнях, підтримував доводи апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Угроїдський цукровий завод" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2016 у справі №920/292/16 - без змін.

Представники третьої особи-1,-2 у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, а також приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка їх представників без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу та справу без участі представників третьої особи-1,-2.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євросем" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Угроїдський цукровий завод" укладено договір №КП 2403/15/4 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу (далі - договір-1), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність у зумовлені строки покупцеві товар (засоби захисту рослин, та/або мікродобрива, та/або міндобрива, та/або насіння), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити вартість товару, асортимент, кількість та ціна якого визначається у додатках до цього договору, які є його невід'ємною частиною та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних) (п. 2.1 договору-1).

Також 03.04.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Євросем" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Угроїдський цукровий завод" (покупець) укладено договір №КП 0304/15/3 купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу (далі - договір-2), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність у зумовлені строки покупцеві товар (засоби захисту рослин, та/або мікродобрива, та/або міндобрива, та/або насіння), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити вартість товару, асортимент, кількість та ціна якого визначається у додатках до цього договору, які є його невід'ємною частиною та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних) (п. 2.1 договору-2).

Згідно з п. 2.6 договорів 1, 2 якість товару, який поставляється продавцем, відповідає якості, яка була обумовлена сторонами на може на письмову вимогу покупця бути підтверджена відповідними сертифікатами.

За умовами п. 2.7 договорів 1, 2 підписання видаткових накладних, що виписані в період дії даних договорів, засвідчує факт передачі разом з товаром усієї необхідної документації, що його стосується, в тому числі сертифікату якості, інструкції щодо використання та застосування даного товару.

Відповідно до п. 4.2 договорів 1, 2 покупець повинен перевірити якість товару, а також відсутність пошкоджень товару, а при їх виявленні терміново повідомити про це продавця.

Пунктом 4.4 договорів 1, 2 визначено, якщо продавцеві на протязі трьох робочих днів з дня отримання товару не надходить повідомлення про недоліки товару, товар вважається прийнятим покупцем, як такий, що відповідає вимогам.

Право власності на товар, а також ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця після передачі товару та підписання відповідних документів (накладних), що свідчать про прийом покупцем товару (п. 4.7 договорів 1, 2).

Пунктом 5.1 договорів сторони погодили, що покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатках та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних), що є невід'ємною частиною цих договорів із врахуванням положень п. 2.4 та розділу 5 даних договорів.

Сторони визначили та погодили, що оплата товару згідно з договором купівлі-продажу №КП 2403/15/4 від 24.03.2015 проводиться наступним чином: позивач сплачує до 27.03.2015 - 198 244,50 грн., до 31.05.2015 - 44 494,50 грн. та до 01.12.2015 - 566 391,00 грн.

Відповідно до п. 5.5 договору купівлі-продажу №КП 0304/15/3 від 03.04.2015 сторони погодили, що позивач сплачує до 06.04.2015 - 72 000,00 грн., до 31.05.2015 - 72 000,00 грн. та до 01.11.2015 - 144 000,00 грн.

Згідно п. 11.1 договорів купівлі-продажу, договори діють з моменту їх підписання і скріплення печатками обома сторонами до повного виконання сторонами обов'язків за договорами.

Згідно з додатком №1 до договору купівлі-прожажу №КП 2403/15/4 від 24.03.2015 продавець зобов'язався передати у власність покупця товар: гібрид соняшника «Пал-255» у кількості 181 од. п. (посівних одиниць), загальною вартістю з ПДВ - 255 210,00 грн.; гібрид соняшника «Пал-117» у кількості 181 од. п., загальною вартістю з ПДВ - 246 160,00 грн.; гібрид соняшника «Пал-093» у кількості 44 од. п., загальною вартістю з ПДВ - 67 760,00 грн.; кукурудзу «Іннагуа» у кількості 160 од. п., загальною вартістю з ПДВ 240 000,00 грн., загалом на суму 809 130,00 грн.

На виконання умов договору-1 відповідач поставив товар покупцю за видатковими накладними №136 та №137 від 26.03.2015, підписаними повноважними представниками сторін на загальну суму 809 130,00 грн., а позивач 25.03.2015 сплатив відповідачу 198 244,50 грн., а 14.09.2015 - 44 494,50 грн., що підтверджується виписками з особового рахунку позивача.

Крім того, згідно з додатком №1 до договору-2 продавець зобов'язався передати у власність покупця наступний товар: гібрид соняшника ПАЛ-093 у кількості 160 п.од., загальною вартістю з ПДВ - 12 521,74 дол. США, що станом на 03.04.2015 складало 288 000,00 грн.

На виконання умов договору-2 відповідач поставив товар покупцю за видатковою накладною № 162 від 03.04.2015, підписаною повноваженими представниками сторін, на загальну суму 288 000,00 грн., а позивач 07.04.2015 сплатив відповідачу 72 000,00 грн., 14.09.2015 та 18.09.2015 - 42 000,00 грн. та 30 000,00 грн. відповідно, що підтверджується виписками з особового рахунку позивача.

Додатковими угодами від 05.11.2015 до договорів 1, 2 сторони погодили неоплачений позивачем залишок коштів за кожним із договорів зменшити на 50%, а саме за умовами додаткової угоди №1 до договору-1 позивач сплачує відповідачу 307 195,50 грн. в строк до 25.11.2015, а за умовами додаткової угоди №1 до договору -2 позивач сплачує відповідачу 72 000,00 грн. в строк до 25.11.2015.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у квітні 2015 року він висіяв придбане за договорами 1, 2 насіння, а у вересні 2015 року ним вперше було зафіксовано невідповідність рослин урожаю 2015 року заявленим відповідачем сортовим показникам придбаного насіння, у зв'язку із чим 02.10.2015 комісією у складі уповноважених представників позивача, відповідача та Державної інспекції сільського господарства України в Сумській області було здійснено відбір проб насіння соняшнику ПАЛ-255 з упаковки, поставленої відповідачем, а також здійснено відбір проб насіння соняшнику сорту ПАЛ-093 з поля №5, що належить позивачу та у січні 2016 року направлено до Українського інституту експертизи сортів рослин отримані проби насіння на аналіз. Відповідно до протоколу №20 від 21.01.2016 було встановлено, що наданий для аналізу зразок насіння соняшнику сорту ПАЛ-255 взагалі не відповідає офіційному зразку, а зразок насіння соняшнику сорту ПАЛ-093 відповідає офіційному зразку лише на 23%. У зв'язку із чим позивач звернувся до суду з указаним позовом про визнання договорів купівлі-продажу 1,2 недійсними та стягнення збитків у розмірі 773478,00 грн. відповідно до вимог ст. 230 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.07.2016 у справі №920/292/16 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнута згода.

Вказана норма кореспондується з приписами частини 2 статті 180 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

У відповідності до частини 3 статті 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками (частина 1 статті 181 Господарського кодексу України).

Судовою колегія встановлено та досліджено той факт, що між сторонами виникли правовідносини з договору купівлі-продажу, що також не заперечується сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Нормами статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення його сторонами вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 ст.203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, у розумінні ст.ст. 203, 215 ЦК України, недійсність договору законодавець пов'язує з невідповідністю змісту договору нормам закону.

Отже, вирішуючи спори про визнання договорів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону; додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої, п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Основні положення, що регулюють виробництво, реалізацію та використання насіння і садивного матеріалу сільськогосподарських та інших рослин, містяться в Законі України "Про насіння і садивний матеріал".

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що сертифікат на насіння - це документ, що засвідчує сортові та посівні якості насіння і садивного матеріалу.

Сортові якості - сукупність показників, що характеризують належність насіння до відповідного сорту. Посівні якості - сукупність показників якості насіння, що характеризують його придатність до посіву.

Відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України "Про насіння і садивний матеріал" усі партії насіння і садивного матеріалу, призначені для реалізації, повинні мати сертифікат, що засвідчують їх сортові та посівні якості.

Судом встановлено, що продаж відповідачем позивачеві насіння соняшника ПАЛ-93 за договорами 1, 2 супроводжувався сертифікатом UA-08-07-0837-14 на насіння України від 23.02.2015, серія ІН, бланк №002891, на партію UA-08-07-024/023-14, виданим Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області (чинний до 23.06.2015); продаж насіння соняшника ПАЛ-0117 за договорм-1 супроводжувався сертифікатом UA-10-03/1849-14 на насіння України від 25.02.2015, серія ІН, бланк №0000990, на партію UA-10-03-033/604-14, виданим Державною інспекцією сільського господарства в Київській області (чинний до 25.06.2015); продаж насіння соняшника ПАЛ-255 за договорм-1 супроводжувався сертифікатом UA-10-03/1855-14 на насіння України від 25.02.2015, серія ІН, бланк №0000996, на партію UA-10-03-033/610-14, виданим Державною інспекцією сільського господарства в Київській області (чинний до 25.06.2015). Продаж насіння кукурудзи Інагуа за договором-1 супроводжувався сертифікатом UA-10-03/140-14 на насіння України від 20.03.2015, серія ІН, бланк №0001085, на партію UA-10-03-033/616-14, виданим Державною інспекцією сільського господарства в Київській області та ТОВ "Високі аграрні Технології", м. Київ (чинний до 20.03.2016).

У матеріалах справи міститься супровідний лист Державної інспекції сільського господарства у Київській області від 11.07.2016 № 04-1-09/1757, до якого надано зазначені вище сертифікати та атестати на насіння, а також Ліцензійний договір № 28/05/014-ап на використання гіридів та сортів селекції Фірми "PALENTA TECHNOLOGIES S. A." від 28.05.2014, укладений між відповідачем та Фірмою "PALENTA TECHNOLOGIES S. A.". Вказані документи долучені до матеріалів справи 27.07.2016.

Згідно з довідкою Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 28.03.2016 № 01-16/1467 (том справи 1, а.с. 185) 23.02.2015 ТОВ "Євросем" видано сертифікат UA-08-07-0837-14 на насіння України від 23.02.2015, серія ІН, бланк №002891, на партію UA-08-07-024/023-14, насіння гібриду (категорія та генерація СН F1) соняшника сорту "Пал 093", рік урожаю 2014.

Таким чином, відповідачу були видані сертифікати на насіння ПАЛ-93, ПАЛ-0117, ПАЛ-255 і вказане насіння, яке було поставлено позивачу, відповідало вимогам нормативних документів щодо сортових та посівних якостей.

Також Національним стандартом України ДСТУ 6068:2008 "Насіння соняшнику. Сортові та посівні якості. Технічні умови", затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 31.12.2008 №525, у п. 11.2 визначено, що гарантійний строк зберігання сортових і посівних якостей насіння відповідає строку чинності сертифікату на насіння України.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, відповідач поставив позивачу обумовлений сторонами товар, що підтверджується видатковими накладними, №№ 136, 137 від 26.03.2015 та № 162 від 03.04.2015, підписаними повноважними представниками сторін, ніяких зауважень позивачем надано не було, а тому підписання видаткових накладних без зауважень та відсутність складання акту про недоліки, свідчить про те, що відповідач передав позивачу усі документи на товар, в тому числі і сертифікати на насіння.

Отже, враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що, наведені позивачем обставини не мають своїм наслідком визнання договорів 1, 2 недійсними у розумінні положень ст.ст. 229, 230 ЦК України, оскільки позивач не навів, а суд не встановив таких фактів порушень охоронюваних законом прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Угроїдський цукровий завод" з боку відповідачів, а також фактів, які б підтверджували укладення спірних договорів під впливом обману.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Твердження скаржника про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки результатам експертизи, апеляційний господарський суд не бере до уваги, з огляду на наступне.

Результати аналізу насіння Українського інституту експертиз сортів рослин, оформлені протоколами №20, №21 від 20.01.2016, не можуть вважатися експертним висновком про відповідність або невідповідність якості насіння показникам, визначених у сертифікатах на насіння.

Отже, зазначений висновок не є належним доказом про факт невідповідності насіння, отриманого позивачем на підставі договорів №КП 0304/15/3 та №КП 2403/15/4.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія не бере їх до уваги, оскільки прийшла висновку про їх необґрунтованість. Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2016 у справі №920/292/16 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2016 у справі №920/292/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Угроїдський цукровий завод" - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Угроїдський цукровий завод" на рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2016 у справі №920/292/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.07.2016 у справі №920/292/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №920/292/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім