ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07.12.2016 Справа № 905/2910/16

Суддя господарського суду Донецької області Харакоз К.С.,

за участю секретаря судового засідання Чорман О.О.

розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Покровський комбікормовий завод, с.Рівне, Покровський район, Донецька область,

до відповідача ОСОБА_1 сільської ради Покровського району Донецької області, с.Михайлівка, Покровський район, Донецька область,

про визнання права власності в звязку з втратою правовстановлюючого документа

За участю:

представник позивача ОСОБА_2 (за довіреністю);

представник відповідача не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Покровський комбікормовий завод, с.Рівне, Покровський район, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 сільської ради Покровського району Донецької області, с.Михайлівка, Покровський район, Донецька область, про визнання права власності в звязку з втратою правовстановлюючого документа.

В обґрунтування вимог позивач посилається на втрату позивачем ОСОБА_3 серії САА №822742 про права власності на нерухоме майно, та необхідність перереєстрації (внесення інформації про право власності до нового реєстру) права власності на обєкт: млин та олійниця, що знаходяться за адресою: Донецька область, Красноармійський район, с.Михайлівка, (ОСОБА_1 с/р), вул.Шкільна. Позивач зазначає, що у звязку з втратою правоустановчого документа у нього відсутня можливість здійснити перереєстрацію вказаних обєктів. Як на правову підставу позивач посилається на ст.ст. 316, 328, 392, Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ухвалою суду від 10.10.2016р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначений на 01.11.2016р.

Ухвалами суду від 01.11.2016р., від 16.11.2016р. та від 30.11.2016р. розгляд справи був відкладений на 16.11.2016р., на 30.11.2016р., та на 07.12.2016р. відповідно.

Представник позивача в судове засідання з'явився, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 07.12.2016р., як і в попередні судові засідання не зявився. 26.10.2016р. на електронну пошту господарського суду направив заяву №482/01-16 від 26.10.2016р., в якій просить суд розглянути позов у відсутності представника ОСОБА_1 сільської ради. Позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Проте суд, який вирішує спір, не зв'язаний заявою відповідача про визнання позову. На підставі частини шостої статті 22 ГПК у разі, якщо відповідні дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси (у тому числі юридичної чи фізичної особи, яка не є учасником даного судового процесу), спір підлягає вирішенню по суті згідно з вимогами чинного законодавства. Така правова позиція узгоджується з правовою позицією Пленуму Вищого господарського суду України, викладеного в ч.9 п. 3.12 Постанови від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

23.06.2005р. ОСОБА_1 сільською радою Красноармійського району Донецької області прийнято рішення №IV «Про оформлення права власності ТОВ «Красноармійський комбікормовий завод», відповідно до якого було вирішено: 1) оформити право власності ТОВ «Красноармійський комбікормовий завод» який знаходиться за адресою: Донецька область, Красноармійський район, с.Михайлівка, вул. Шкільна «млин та олійниця», 2) Бюро технічної інвентаризації м.Красноармійська та Красноармійського району видати свідоцтво на право власності ТОВ «Красноармійський комбікормовий завод» (а.с. 8).

В матеріалах справи наявна копія ОСОБА_3 про право власності на нерухоме майно від 22.09.2005р. видане позивачу ОСОБА_1 сільською радою, на обєкт: млин та олійниця, що знаходяться за адресою: Донецька область, Красноармійський район, с.Михайлівка, (ОСОБА_1 с/р), вул.Шкільна (а.с. 9).

Відповідно до копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Красноармійським бюро технічної інвентаризації 26.09.2005р. ТОВ «Красноармійський комбікормовий завод» є власником майна: млин та олійниця, що знаходиться за адресою: Донецька область, Красноармійський район, с.Михайлівка, (ОСОБА_1 с/р), вул.Шкільна (а.с. 10).

01.12.2015р. позивачем був отриманий технічний паспорт на виробничий будинок: млин та олійниця, що знаходиться за адресою: Донецька область, Красноармійський район, с.Михайлівка, (ОСОБА_1 с/р), вул.Шкільна (а.с. 11-32).

В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, виданого 04.03.2016р. ТОВ «Красноармійський комбікормовий завод», власником майна: млин та олійниця, що знаходиться за адресою: Донецька область, Красноармійський район, с.Михайлівка, (ОСОБА_1 с/р), вул.Шкільна значиться: ТОВ «Красноармійський комбікормовий завод» (а.с. 34-36).

Суду також надана копія договору оренди землі від 25.07.2013р., відповідно до якого ОСОБА_1 сільською радою позивачу була передана земельна ділянка загальною площею 0,9804 га для обслуговування існуючих будівель млину та олійниці, що знаходиться за адресою: Донецька область, Красноармійський район, с.Михайлівка, вул.Шкільна б/н (а.с. 68-72).

Позивач листом від 10.03.2016р. №22-1 звертався до відповідача щодо надання дублікат правовстановлюючого документу на обєкт нерухомості «Млин та Олійниця».

Листом від 05.12.2016р. №527/01-16 ОСОБА_1 сільська рада повідомила про неможливість надати дублікат правовстановлюючого документу у звязку з його відсутністю.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст.16 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписом ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Предметом спору у даній справі є визнання права власності в звязку з втратою позивачем ОСОБА_3 серії САА №822742 про права власності на нерухоме майно: млин та олійниця, що знаходяться за адресою: Донецька область, Красноармійський район, с.Михайлівка, (ОСОБА_1 с/р), вул.Шкільна, та необхідністю здійснення реєстраційних дій щодо вказаного майна.

Частиною першою статті 182 ЦК встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (частини четвертої статті 182 ЦК).

Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (у редакції на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 (в редакції на момент виникнення спірних відносин), встановлено, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Позивач зазначає, що оригінал виданого йому ОСОБА_1 сільською радою ОСОБА_3 про право власності на нерухоме майно від 22.09.2005р. на обєкт: млин та олійниця, що знаходяться за адресою: Донецька область, Красноармійський район, с.Михайлівка, (ОСОБА_1 с/р), вул.Шкільна, був втрачений, оскільки знаходився на зберіганні в місті Донецьку, яке з 2014 року тимчасово окуповане.

При цьому суду не надано підтверджуючих документів втрати вказаного ОСОБА_3 про право власності, наприклад звернення до правоохоронних органів з відповідною заявою, тощо.

Крім того, суду не надано доказів знаходження даного ОСОБА_3 про право власності у місті Донецьку. Адже, є незрозумілим знаходження правовстановлюючих документів саме в місті Донецьку, з урахуванням того, що відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю Покровський комбікормовий завод є с.Рівне в Покровському районі Донецької області.

За своїм загальноправовим змістом вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно є способом захисту цивільного права у вигляді визнання права, передбаченого ст.ст. 16, 392 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України.

Способи захисту права власності врегульовано главою 29 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

За змістом статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Звернення з позовом про визнання права власності можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов'язальних відносинах, оскільки передумовою для застосування зазначеної статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Орган, уповноважений здійснювати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, вчиняє відповідні дії тільки в межах чинного законодавства і не перебуває з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядженням майном, стосовно якого заявлено позовні вимоги про визнання права власності, не оспорює та не претендує на таке право, а отже, не може бути стороною у справі.

Відповідач ОСОБА_1 сільська рада Покровського району Донецької області у даній справі, не перебуває з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження майном, щодо якого заявлено позовні вимоги про визнання права власності, не оспорює право та не претендує на майно позивача.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Позивач повинен належними доказами довести факти, на підставі яких пред'явлено позов. Проте, позивач належними та допустимими доказами не довів тих обставин, на які він посилався у позові.

У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Таким чином, установивши, що відповідач не оспорює право власності позивача на об'єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: Донецька область, Красноармійський район, с.Михайлівка, (ОСОБА_1 с/р), вул.Шкільна, а відмовив в наданні дублікату ОСОБА_3 про право власності з причини його відсутності, а також враховуючи не доведення позивачем факту втрати ОСОБА_3 про право власності, господарський суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для визнання права власності на майно: млин та олійниця, що знаходяться за адресою: Донецька область, Красноармійський район, с.Михайлівка, (ОСОБА_1 с/р), вул.Шкільна, на підставі статті 392 Цивільного кодексу України, оскільки право позивача не порушено.

З огляду на недоведеність порушення прав та охоронюваних законом інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю Покровський комбікормовий завод, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 22, 42, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Покровський комбікормовий завод до відповідача ОСОБА_1 сільської ради Покровського району Донецької області, с.Михайлівка, Покровський район, Донецька область, про визнання права власності в звязку з втратою правовстановлюючого документа відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.12.2016 року.

Суддя К.С. Харакоз