ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2016 р.Справа № 915/47/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Жекова В.І.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

За участю представників учасників провадження:

від ПАТ "Діамантбанк" - ОСОБА_1 за довіреністю;

від ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" - ОСОБА_2 за довіреністю;

арбітражний керуючий ОСОБА_3 за посвідченням.

Інші представники учасників провадження в судове засідання не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства Діамантбанк

на рішення господарського суду Миколаївської області від 23.02.2016 року

по справі №915/47/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Діамантбанк

до відповідача ОСОБА_4 біржі Корпоративна

треті особи:

1. Арбітражний керуючий ОСОБА_3

2. Публічне акціонерне товариство ВОЗКО,

3. Товариство з обмеженою відповідальністю Шкіряно-взуттєвий холдинг

4. Публічне акціонерне товариство Державний експортно-імпортний банк України, в особі філії публічного акціонерного банку Державний експортно-імпортний банк України в м.Миколаєві,

5. Вознесенська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області,

6. Товариство з обмеженою відповідальністю СКІН МАРКЕТ,

7. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Вознесенському районі Миколаївської області,

8. Управління Пенсійного фонду України в м.Вознесенську та Вознесенському районі Миколаївської області,

9. Публічне акціонерне товариство Національна компанія Нафтогаз України,

10. Товариство з обмеженою відповідальністю ГВП ХІММАТЕРІАЛИ,

11. Товариство з обмеженою відповідальністю Агентство з підбору автомобілів КОНСАЛТ-АВТО,

12. Товариство з обмеженою відповідальністю В.І.Ф

13. Фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

про визнання результатів аукціону з реалізації майна ПАТ ВОЗКО недійсними

ВСТАНОВИВ

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство "Діамантбанк" (далі ПАТ "Діамантбанк") звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до товарної біржі "Корпоративна" в якому просило визнати результати аукціону з продажу майна, що належить публічному акціонерному товариству "ВОЗКО", проведений 18.12.2015 року товарною біржею "Корпоративна" недійсними.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 23.02.2016 року (суддя Василяка К.Л.) в задоволенні позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення судом першої інстанції було зазначено, що позовні вимоги ПАТ "Діамантбанк" мотивовані відомостями та твердженнями, які вже були предметом дослідження в ході розгляду скарги ПАТ "Діамантбанк" на дії ліквідатора, в рамках справи №915/1036/15 про банкрутство ПАТ "ВОЗКО", а саме, проведення інвентаризації майна банкрута неналежним чином; невідповідності висновків оцінки майна банкрута та невірного визначення вартості реалізованого майна; призначення ліквідатором четвертого повторного аукціону, проведення якого не передбачено нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; здійснення реалізації майна без згоди заставного кредитора, а також проведення товарною біржею "Корпоративна" торгів з продажу майна ПАТ "ВОЗКО" без належних повноважень.

Місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні зазначено, що ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.12.2015 за результатом розгляду вказаної скарги банку було відмовлено у її задоволенні та вказана ухвала станом на дату судового засіданні є чинною та не скасованою.

Судом було відзначено, що в ході розгляду вимог скаржника судом було встановлено, що ліквідатор діяв з дотриманням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

На підставі наведеного, посилаючись на приписи ч.3 ст. 35 ГПК України, судом першої інстанції не знайдено підстав для задоволенні позовних вимог ПАТ "Діамантбанк".

До того ж, судом першої інстанції відзначено, що твердження позивача щодо порушення організатором аукціону порядок оголошення та повідомлення про проведення аукціону з продажу майна ПАТ "ВОЗКО", передбачений ст. 58 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (відсутність оголошення про продаж нерухомого майна, розміщеного безпосередньо на нерухомому майні) не підтверджені належними та допустимими доказами, тому судом до уваги не приймаються.

Також, господарським судом Миколаївської області відхилено посилання позивача на те, що ліквідатор незаконно залучив до складу ліквідаційної маси майно боржника майнові права за контрактами за договором застави №463/2 від 13.06.2013, номер обтяження 13750520, оскільки, зі звіту ліквідатора, копія якого надана банком до суду, вбачається, що ліквідатор зазначив про наявність згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна предметів забезпечення вимог кредиторів, в тому числі і майнові права за контрактами за договором застави №463/2 від 13.06.2013р., номер обтяження 13750520. Відомостей щодо включення вказаних майнових прав до складу ліквідаційної маси звіт ліквідатора не містить.

Не погоджуючись із даним рішенням до Одеського апеляційного господарського суду звернулось ПАТ "Діамантбанк" з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 23.02.2016, яким у задоволенні позову ПАТ "Діамантбанк" до товарної біржі "Корпоративна" про визнання результатів аукціону недійсними відмовлено та прийняти нове рішення, яким визнати результати аукціону з продажу майна, що належить ПАТ "ВОЗКО", проведеного 18.12.2015 товарною біржею "Корпоративна" недійсними.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та з невірним застосуванням норм матеріального права, зокрема ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 22, 32, 43 ГПК України та норм ст.ст. 1, 2, 26, 42, 44, 46, 58, 165 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", із неповним зясуванням дійсних обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.

Так, апелянт вважає, що судом першої інстанції було порушено норми процесуально права, зокрема, суддею не були оголошені для відома присутніх учасників справи відомості, які згідно з вимогами п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 81-1 ГПК України підлягають внесенню до протоколу судового засідання, а саме: відомості про явку в судове засідання представників сторін, інших учасників судового процесу або про причини їх неявки, не було зясовано, чи повідомлені вони належним чином про час та місце розгляду справи та чи можливо продовжувати розгляд справи за їх відсутності. Судом лише встановлено, що відповідач не зявився, документи, які були витребувані судом на підставі ухвали від 25.01.2016 року, не надав. За таких умов апелянт вважає, що подальший розгляд справи без належного підтвердження того, що всі учасники справи повідомлені про її розгляд, а також за відсутності відповідача, був неможливий, виникла необхідність відкласти розгляд справи з метою витребування у відповідача належних доказів.

До того ж, як зазначає апелянт, суд, залучивши до матеріалів справи надані апелянтом докази, заслухавши пояснення ПАТ "Діамантбанк" та третьої особи ПАТ "Укрексімбанк" щодо суті позовних вимог, оголосив перерву у судовому засіданні з метою ознайомлення та надання правової оцінки наданим доказам. Проте, як відзначає скаржник, протягом часу перерви суддя проводив судові засідання із розгляду інших справ та не здійснював роботу із дослідження та оцінки наданих доказів.

Також, за твердженням апелянта, після продовження судового засідання представником апелянта було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи з метою витребування у відповідача необхідного доказу у справі, а саме, запису процедури проведення торгів 18.02.2015 року із продажу майна банкрута, для зясування усіх обставин справи та перевірки додержання вимог закону відповідачем, однак, у даній справі судом у порушення вимог ст.ст. 77, 86 ГПК України у судовому засіданні не було розглянуто та вирішено клопотання апелянта, а одразу ж прийнято рішення по суті справи, чим порушено вимоги ст.ст. 77, 82, 86 ГПК України та позбавлено ПАТ "Діамантбанк" можливості реалізувати свої права згідно до ст. 22 ГПК України під час судового розгляду справи, позбавлено його права отримати від відповідача докази, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, а рішення прийнято без зясування усіх належних обставин.

Крім того, скаржник вважає, що у даній справі судом не було проведено дослідження та оцінку доказів, наданих апелянтом на виконання ухвали від 25.01.2016 року, висновки щодо них не знайшли свого відображення у мотивувальній частині рішення, чим, на його думку, порушена вимоги ч. 2 ст. 82 ГПК України щодо підстав для прийняття рішення.

Скаржник вважає неправомірним висновок місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення клопотання апелянта, з тих підстав, що останнім не надано до суду належних доказів неможливості самостійного отримання у відповідача необхідних відомостей, а також з підстав стислих строків розгляду справи, оскільки, законом, зокрема, ч. 1 ст. 38 ГПК України не передбачено обовязок сторони, яка подає клопотання про витребування доказів, надати інші докази, що підтверджують неможливість отримати їх самостійно. За твердженням скаржника, згідно з вимогами вказаної правової норми, досить обґрунтування обставин, що перешкоджають заявнику клопотання отримати необхідні докази. Апелянт відзначає, що ним було подано до суду належним чином складене клопотання про витребування необхідних доказів, а також у судовому засіданні обґрунтовані усі вимоги, зазначені у ч. 1 ст. 38 ГПК України, щодо його подання.

Таким чином, апелянт вважає, що відмова суду у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів з підстав ненадання ним належних і допустимих доказів у підтвердження неможливості отримати їх від відповідача самостійно, є безпідставною та такою, що порушує процесуальні права позивача.

Вважає необґрунтованим апелянт й посилання суду на те, що клопотання не підлягає розгляду у звязку із спливанням строку розгляду даної справи, оскільки, провадження у даній справі було порушено лише 25.01.2016 року та станом на дату подання клопотання апелянта строки розгляду спору, на які посилається суд згідно до вимог ч. 1 ст. 69 ГПК України, не закінчилися. 23.02.2016 року відбулося лише перше судове засідання із розгляду даної справи та у ПАТ "Діамантбанк" були наявні обґрунтовані підстави для заявлення зазначеного клопотання, а також право на продовження розгляду даної справи ще протягом місячного строку, з урахуванням вимог ст. 69 ГПК України. Тому, апелянт вважає, що він мав право на реалізацію своїх процесуальних прав щодо розгляду та вирішення його клопотання судом. Однак, на думку скаржника, суд у мотивувальній частині рішення безпідставно визнав апелянта таким, що зловживає своїми процесуальними правами та сприяє затягуванню часу розгляду справи, оскільки, зазначені обставини не мали місця з боку апелянта.

На підставі наведеного апелянт вважає, що при розгляді та вирішенні даної справи судом першої інстанції було грубо порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного розгляду справи, оскільки не було витребувано докази, які мають важливе значення для вирішення справи, не було оцінено докази, надані ПАТ "Діамантбанк" на вимогу суду; висновки щодо їх дослідження не знайшли свого відображення у мотивувальній частині оскаржуваного рішення; не було надано правової оцінки поясненням третьої особи ПАТ "Укрексімбанк" щодо суті та підстав позовної заяви; не було забезпечено змагальності сторін у звязку із відсутністю відповідача у судовому засіданні та неподанням ним до суду відповідних документів на виконання ухвали від 25.01.2016 року.

Скаржник вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на приписи ст. 35 ГПК України та відомості, встановлені ухвалою від 29.12.2015 року, якою ПАТ "Діамантбанк" відмовлено у задоволенні скарги на дії ліквідатора при розгляді справи №915/1036/15 про банкрутство ПАТ "ВОЗКО", оскільки, на твердженням скаржника на момент розгляду даної справи №915/47/16, відбувався апеляційний розгляд справи №915/1036/15 за апеляційною скаргою ПАТ "Діамантбанк" на ухвалу від 29.12.2015 року про відмову у задоволенні скарги на дії ліквідатора, та в силу положень ст. 85 ГПК України зазначена ухвала не набрала законної сили.

Щодо порушення місцевим господарським судом норм матеріального права та неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для правильного розгляду справи, скаржник зазначає наступне.

Посилаючись на приписи ч. 6 ст. 49, ч.ч. 1, 5 ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" апелянт зазначає, що 29.10.2015 розміщене оголошення за №24419 про проведення аукціону з продажу майна. 05.11.2015 розміщене оголошення за №24648, згідно якого даний аукціон визнано таким, що не відбувся у звязку з відсутністю учасників. Того ж дня розміщене оголошення за №24651, згідно якого даний аукціон визнано таким, що не відбувся у звязку з відсутністю учасників.

Скаржник вважає, що у цьому вбачається порушення відповідачем вимог ч. 5 ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" відповідно до якої організатор аукціону, зокрема, опубліковує і розмішує повідомлення про продаж майна боржника і повідомлення про результати проведення торгів. У даному випадку, за твердженням скаржника, відповідачем було незаконно розміщено два оголошення за №24648 і № 24651 щодо результатів проведення одного аукціону призначеного на 27.11.2015 року, згідно з якими продажу підлягав і ЦМК, і відокремлений структурний підрозділ банкрута як частина ЦМК.

До того ж, як стверджує апелянт, у даній справі відповідачем не було дотримано вимог ч.ч. 1, 2, 3 ст. 65 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо продажу майна банкрута за встановленою початковою вартістю у розмірі 917 001 119,58 грн., а саме відповідачем як організатором аукціону було проведено лише один аукціон із продажу майна банкрута у вигляді ЦМК від 05.11.2015 року. 05.11.2015 розміщено оголошення за №24653 про проведення аукціону з продажу майна, призначеного на 04.12.2015 року, подача заявок - до 12.11.2015, початкова ціна Лоту №1 встановлена у розмірі 220 008 901,00 грн., статус аукціону повторний. 12.11.2015 розміщено оголошення за №24900, згідно якого даний аукціон визнано таким, що не відбувся у звязку з відсутністю учасників. 12.11.2015 розміщено оголошення за №24913 про проведення аукціону з продажу майна, призначеного на 11.12.2015 року, подача заявок - до 19.11.2015р., початкова ціна Лоту №1 та встановлена у розмірі 220 008 901,00 грн., статус аукціону повторний. В даному випадку, як зазначає апелянт, до основних засобів, що підлягають продажу в складі ЦМК, віднесені товари в переробці - 28 910,72 кв.м. та ідентифікувати, чи це те саме майно, яке передано кредитору в заставу, неможливо. 19.11.2015 розміщено оголошення за №25192, згідно з яким даний аукціон визнано таким, що не відбувся у звязку з відсутністю учасників. 20.11.2015 розміщено оголошення за №25211 про проведення аукціону з продажу майна, призначеного на 18.12.2015 року, початкова ціна Лоту №1 визначена у розмірі 220 008 901,00 грн., статус аукціону повторний.

Однак, на думку апелянта, можливість проведення зазначених аукціонів від 04.12.2015 року, 11.12.2015 року, 18.12.2015 року з продажу майна банкрута у вигляді ЦМК з початковою вартістю у розмірі 220 008 901,00 грн. Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачена.

Скаржник відзначає, що ч. 1 ст. 43 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим законом порядку вимог кредиторів та у даній справі складає 917 001 119,58 грн., що підтверджується ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.09.2015 року у справі №915/1036/15.

При цьому, апелянт зазначає, що у порушення вимог ч. 1 ст. 43, ст.ст. 65, 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" відповідачем не було проведено другий аукціон з продажу майна банкрута у вигляді ЦМК зі зниженням початкової вартості, встановленої у 917 001 119,58 грн., на 20 відсотків щодо початкової вартості, та за необхідності, другий повторний аукціон зі зниженням початкової вартості на 20 відсотків щодо вартості попереднього повторного аукціону.

Апелянт стверджує, що у даній справі якщо продати майно банкрута у вигляді ЦМК не вдалося б, то згідно з вимогами ч. 5 ст. 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", воно підлягало б продажу частинами. До того ж, Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачено продаж майна банкрута у вигляді ЦМК за іншою оціночною вартістю.

За твердженням скаржника, підтвердженням вищевикладеного є, також, рішення прийняте комітетом кредиторів 09.10.2015 року, а саме одним із питань порядку денного засідання комітету кредиторів стало розгляд та вирішення питання про можливість продажу майна банкрута. Так, за твердженням апелянта, вирішено визначити оцінку майна ПАТ "ВОЗКО" у розмірі 220 008 901,00 грн. як початкову вартість майна для проведення аукціону у відповідності із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у разі нереалізації майна ПАТ "ВОЗКО" за початковою вартістю ЦМК у сукупності визнаних у встановленому законом порядку вимог кредиторів.

Таким чином, апелянт вважає, що рішенням комітету кредиторів від 09.10.2015 року підтверджено, що продаж майна банкрута у вигляді ЦМК має відбуватись згідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" за початковою вартістю ЦМК у сукупності визнаних у встановленому Законом порядку вимог кредиторів. Однак, за твердженням скаржника, в дійсності цього здійснено не було.

На думку апелянта, зазначене рішення комітету кредиторів стосується можливості продажу майна банкрута частинами на виконання вимог ч. 5 ст. 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки у розмірі 220 008 901,00 грн. було оцінено лише частину майна банкрута, до якої, зокрема, не увійшло заставне майно, а саме, товари в переробці передані у заставу ПАТ "Діамантбанк" за договором застави товарів в переробці №463/4 від 30.07.2013 року.

При цьому, як зазначає апелянт, у випадку нереалізації майна банкрута у вигляді ЦМК, ліквідатор мав здійснити продаж майна боржника частинами, однією з яких могло стати майно банкрута, оцінене у 220 008 901,00 грн., а іншою частиною заставне майно - товари в переробці, які, на думку апелянта, підлягали оцінці ліквідатором перед продажем на аукціоні згідно до вимог ст. ч. 1 ст. 43 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", адже згідно до вимог ст. ч. 1 ст. 43 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором.

Однак, за твердженням апелянта, відповідачем не було проведено усі передбачені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дії із реалізації майна ПАТ "ВОЗКО" за початковою вартістю ЦМК у розмірі 917 001 119,58 грн. В результаті цього, на думку апелянта, аукціон з продажу майна банкрута від 18.12.2015 року відбувся із грубим порушенням процедури проведення торгів у справі про банкрутство ПАТ "ВОЗКО" та його слід визнати незаконним.

Зазначені обставини, за твердженням апелянта, взагалі не були досліджені судом першої інстанції, докази і пояснення, подані сторонами у даній справі судом не були взяті до уваги при винесенні оскаржуваного рішення, а також, апелянта було позбавлено можливості заявити у судовому засіданні інші клопотання, подати додаткові докази та забезпечити їх розгляд.

Крім того, посилаючись на приписи ст.ст. 64, 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" скаржник зазначає, що даними приписами встановлено, що перед початком аукціону ліцитатор інформує про розмір кроку аукціону. В оголошенні про проведення аукціону з реалізації майна ПАТ "ВОЗКО", розміщеному на офіційному сайті ВГСУ, зазначено, що крок аукціону становить 10% від початкової вартості продажу лоту яка складає 220 008 901 грн. тобто, крок аукціону становить - 22 000 890,10 грн. При цьому, апелянт стверджує, що Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не передбачено право ліцитатора змінювати крок аукціону, який оголошено учасникам аукціону. 18.12.2015 на аукціоні з продажу майна банкрута ліцитатор перед початком проведення аукціону запропонував встановити крок аукціону у розмірі 22 000 000,00 грн., що не перевищує 10 відсотків від початкової вартості, однак суперечить вимогам ст. 64 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка визначає повноваження ліцитатора, тобто, ліцитатор має право лише оголошувати визначений крок аукціону, а не змінювати його. У цьому, на думку апелянта, полягає порушення ліцитатором процедури проведення аукціону з продажу майна банкрута.

Апелянт зазначає, що в результаті того, що учасники аукціону не виявили бажання придбати майно банкрута за початковою вартістю, ліцитатором запропоновано знизити ціну на крок аукціону. Зниження ціни на крок аукціону відбувалося до досягнення ціни у 22 008 901,00 грн., оскільки жоден із учасників не висловлював бажання придбати лот за відповідною ціною. Однак, після досягнення ціни у 22 008 901,00 грн. ліцитатором у порушення вимог ст. 69 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" здійснено зміну кроку аукціону та визначено його у розмірі 11 000 000,00 грн. Після зниження вартості майна банкрута на суму 11 000 000,00 грн. учасники не виявили бажання придбати лот за вказаною ціною. В результаті цього ліцитатор знову самовільно змінює крок аукціону і встановлює його у розмірі 3 000 000,00 грн. Після зниження вартості майна банкрута на суму 3 000 000,00 грн. до 8 008 901,00 грн. учасники знову не виявили бажання придбати лот за вказаною ціною. Після ще одного зниження вартості майна банкрута на суму 3 000 000,00 грн. до 5 008 901,00 грн. учасники виявили бажання придбати лот за вказаною ціною.

Як зазначає скаржник, згідно до ч. 5 ст. 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" якщо після зниження початкової вартості виявиться бажаючий (бажаючі) укласти договір, аукціон проводиться у загальному порядку. Так, ліцитатором було продовжено аукціон у загальному порядку, однак із незаконним підвищенням ціни на крок аукціону, який було ним визначено самовільно у розмірі 3 000 000,00 грн. Після підвищення ціни лоту до 11 008 901,00 грн. один із учасників відмовився придбати майно банкрута, в результаті чого переможцем аукціону визначено товариство з обмеженою відповідальністю "Шкіряно-взуттєвий холдинг". Скаржник зазначає, що проведення аукціону із незаконною зміни кроку аукціону з 22 000 000,00 грн. до 8 000 000,00 грн. та до 3 000 000,00 грн. порушує вимоги, встановлені ст. 69 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому такі дії ліцитатора є незаконними.

Скаржник вважає, що відповідач як організатор аукціону незаконно затвердив зазначені дії ліцитатора із занесенням їх до протоколу, в результаті чого аукціон з продажу майна банкрута 18.12.2015 року та визначення переможця торгів відбувся із грубим порушенням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а результати зазначених торгів підлягають визнанню недійсними.

На думку апелянта, оскільки жоден із учасників аукціону не висловив бажання придбати майно банкрута за ціною 22 000 000,00 грн., до якої було знижено початкову вартість, поступово зменшуючи її на встановлений крок аукціону, то за результатом даного аукціону на підставі вимог ст. 69 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" відповідач зобовязаний був скласти протокол про закінчення аукціону без виявлення переможця.

Апелянт вважає, що на підставі закінчення аукціону без виявлення переможця відповідач був зобовязаний згідно до ч. 5 ст. 51, ст. 69 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" опублікувати і розмістити повідомлення про те, що аукціон від 18.02.2015 року закінчився без виявлення переможця.

Враховуючи вищезазначене, апелянт вважає, що відповідачем не було дотримано вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо проведення процедури продажу майна банкрута на аукціоні, чим грубо порушено майнові права ПАТ "Діамантбанк" та інших кредиторів, зокрема, в результаті незаконного продажу такого майна за значно заниженою ціною.

Зазначені обставини, за твердженням апелянта, не були досліджені судом першої інстанції, а рішення у справі прийняте із неповним встановленням усіх обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Зокрема, як зазначає скаржник, в результаті незаконної відмови суду у задоволенні клопотання апелянта про відкладення розгляду справи з метою витребування доказів, у апелянта не було можливості надати відповідні докази на розгляд суду, а саме копію аудіозапису процедури проведення торгів 18.02.2016.

Крім того, скаржник відзначає, що ПАТ "Діамантбанк" звернувся до господарського суду Миколаївської області із даним позовом в межах чинної справи №915/1036/15 про банкрутство ПАТ "ВОЗКО", а такий доказ як копія протоколу про проведення аукціону, міститься у матеріалах даної справи та вільний для дослідження та оцінки законності проведення процедури продажу майна банкрута відповідачем.

Також, скаржник зазначає, що судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення зазначено про не прийняття до уваги твердження ПАТ "Діамантбанк" щодо порушення організатором аукціону порядку оголошення та повідомлення про проведення аукціону з продажу майна ПАТ "ВОЗКО" передбаченого ст. 58 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (відсутність оголошення про продаж нерухомого майна, розміщеного безпосередньо на нерухомому майні) у звязку із тим, що вони не підтверджені належними і допустимими доказами. Однак, апелянт стверджує, що у його позовній заяві зазначено, що згідно відомостей офіційного сайту ВГСУ даних вимог виконано не було. Доказами цього є фотографії які опубліковані в оголошеннях про проведення аукціонів з реалізації майна ПАТ "ВОЗКО". Крім того, апелянт стверджує, що у тексті позовної заяви він вказував посилання, за яким можливо знайти відомості щодо оголошень із продажу майна банкрута.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 апеляційну скаргу ПАТ "Діамантбанк" задоволено частково, рішення господарського суду Миколаївської області від 23.02.2016 р. у справі № 915/47/16 скасовано та провадження у справі № 915/47/16 припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.09.2016 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 у справі №915/47/16 скасовано, справу передано на розгляд до Одеського апеляційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2016 справу №915/47/16 розподілено на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Жекова В.І.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 апеляційну скаргу ПАТ "Діамантбанк" прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Жекова В.І.

30.11.2016 Одеським апеляційним господарським судом отримано заперечення на апеляційну скаргу від арбітражного керуючого ОСОБА_3 в яких останній просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "Діамантбанк" без задоволення.

30.11.2016 до Одеського апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення від ПАТ "Діамантбанк" в яких останній зазначає наступне.

Так, за твердженням апелянта ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову до товарної біржі "Корпоративна" про визнання результатів аукціону з продажу майна ПАТ "ВОЗКО" недійсними, суд першої інстанції помилково послався на обставини, які начебто встановлені іншим судовим рішенням, а саме ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.12.2015 року про відмову ПАТ "Діамантбанк" у задоволенні скарги на ліквідатора ОСОБА_3, оскільки, обставини, встановлені ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29 грудня 2015 року, стосуються виключно дій ліквідатора ПАТ "ВОЗКО", у той час як даний позов предявлено до ОСОБА_4 біржі "Корпоративна" і предметом спору у даній справі є дії саме товарної біржі "Корпоративна", як організатора торгів з продажу нерухомого майна, проведення яких оскаржується.

До того ж, у своїх додаткових поясненнях скаржник відзначає про порушення встановленого законодавством порядку проведення оскаржуваних прилюдних торгів.

Так, посилаючись на приписи ч.6 ст.49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та абз. 4 п.33 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/606/2013 від 28.03.2013 (із змінами та доповненнями) "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" скаржник зазначає, що замовником оскаржуваних торгів (ліквідатором) не надано доказів затвердження порядку проведення конкурсу з визначення організатора аукціону та доказів проведення такого конкурсу, зокрема, доказів розміщення відповідних оголошень та отримання заявок з пропозиціями від юридичних осіб, що мають право проводити аукціони, доказів дотримання засад проведення конкурсу з визначення організатора аукціону, у тому числі щодо аналізу виду установчої діяльності організатора аукціону (зокрема за кодом класифікації видів економічної діяльності); кількості проведених аукціонів та категорії біржового товару; чи не є організатор аукціону заінтересованою особою стосовно боржника, кредиторів або арбітражного керуючого у розумінні статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; розміру винагороди організатора аукціону; проекту договору про проведення аукціону; наявності відповідних технічних можливостей для проведення аукціону, тощо.

Скаржник відзначає, що з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що основний вид економічної діяльності товарної біржі "Корпоративна" станом на 18 грудня 2015 року зареєстровано та визначено на підставі даних державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності за рік: 66.11 Управління фінансовими ринками. Також в ЄДР зареєстровано види діяльності товарної біржі "Корпоративна": 66.12 Посередництво за договорами по цінних паперах або товарах, 68.31 Агентства нерухомості, 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н. в. і. у. Тобто, на думку апелянта, зареєстровані в ЄДР види економічної діяльності товарної біржі "Корпоративна" не включають діяльність незалежних аукціоністів, для якої передбачений зовсім інший КВЕД 82.99, а тому не надають право проводити аукціони, в тому числі й з продажу нерухомого майна - цілісного майнового комплексу ПАТ "ВОЗКО".

Також, на думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що ПАТ "Діамантбанк" є забезпеченим кредитором і не входить до складу комітету кредиторів, а тому саме по собі рішення комітету кредиторів про затвердження організатора аукціону від 09.10.2015 року не означає відсутність спору щодо визначення організатора аукціону. За таких обставин, скаржник вважає, що з метою недопущення порушення прав забезпеченого кредитора суд мав зясувати наявність/відсутність заперечень ПАТ "Діамантбанк" щодо визначення ліквідатором організатора аукціону і відповідно, наявність/відсутність підстав для визначення організатора аукціону саме ухвалою суду.

Однак, як стверджує апелянт, судом вимоги Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо визначення організатора аукціону дотримано не було, внаслідок чого при наявності заперечень ПАТ "Діамантбанк" організатора аукціону визначено не ухвалою суду, а ліквідатором, й при цьому призначено юридичну особу, яка навіть не має права проводити аукціони, що на думку апелянта призвело до зловживання товарною біржею "Корпоративна" своїми правами організатора аукціону, істотного порушення встановленого чинним законодавством порядку проведення аукціонів та відповідно, завдало значної шкоди кредиторам.

Окрім того, скаржник відзначає, що продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує або суду. Разом з тим, апелянт зазначає, що згідно даних офіційного веб-сайту Вищого господарського суду України оголошення про проведення аукціону з продажу майна боржника були опубліковані 29.10.2015, 05.11.2015, 12.11.2015 та 20.11.2015, однак, як стверджує апелянт, згоду на продаж майна ПАТ "ВОЗКО", що є предметом забезпечення, надано лише ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11 грудня 2015 року, яка була оскаржена в апеляційному порядку у встановлений законом пятиденний строк з дня її проголошення, а тому станом на 18 грудня 2015 року ще не була чинною.

Отже, на думку скаржника, відповідачем у порушення імперативних положень ч. 4 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не було отримано згоду заставних кредиторів та суду на реалізацію заставного майна на аукціонах, оголошення про проведення яких було розміщено на офіційному сайті ВГСУ 29 жовтня 2015 року про проведення аукціону 27 листопада 2015 року, 05 листопада 2015 року про проведення аукціону 04 грудня 2015 року; 12 листопада 2015 року про проведення аукціону 11 грудня 2015 року.

Також, на думку апелянта, організатор торгів, не маючи дозволу заставних кредиторів та суду, не мав права розміщувати й чергове оголошення (20 листопада 2015 року) про проведення аукціону з продажу майна товариства 18 грудня 2015 року та проводити цей аукціон за наявності апеляційної скарги, поданої ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 11 грудня 2015 року.

Крім того, як зазначає апелянт, зі змісту ухвали господарського суду Миколаївської області від 11 грудня 2015 року у справі № 915/1036/15 про банкрутство ПАТ "ВОЗКО" вбачається, що в судовому засіданні ліквідатор повідомив суду, що всі без виключення торги з продажу майна банкрута, як цілісного майнового комплексу були визнані такими, що не відбулись у звязку з відсутністю заявок покупців на участь у торгам. Однак, на думку скаржника, у випадку наявності будь-яких покупців та подання ними заявок, вказані торги були б відмінені ліквідатором у зв'язку з відсутністю згоди заставних кредиторів на реалізацію предмета застави. Таким чином, апелянт вважає, що ліквідатор ПАТ "ВОЗКО" фактично визнав, що дії організатора аукціону щодо призначення аукціонів на 27 листопада 2015 року, 04 грудня 2015 року та 11 грудня 2015 року не були направлені на реалізацію майна банкрута та захист прав кредиторів, а були направлені на штучне заниження вартості майна ПАТ "ВОЗКО".

За твердженням скаржника, зазначене вище також підтверджується й тими обставинами, що аукціони на 27 листопада 2015 року, 04 грудня 2015 року та 11 грудня 2015 року були призначені відповідно до умов п. 5.1 договору організатором аукціону з семиденним строком на подачу заявок на участь у аукціоні, що з урахуванням великого розміру гарантійного внеску (97 000 000,00 грн. та 22 000 000,00 грн.), необхідності оглянути майно можливими покупцями, місця розташування майна, встановлених НБУ правил здійснення безготівкових розрахунків, фактично унеможливлювало участь у конкурсі будь-якої особи. В той же час, за твердженням апелянта, строк на подачу заявок на участь у оскаржуваному аукціоні, призначеному на 18.12.2015 року, був встановлений організатором аукціону з порушенням умов п.5.1 договору - 21 календарний день. На підставі наведеного, а також умов договору та тверджень ліквідатора про його намір відмінити перші, повторні та другі повторні торги, у разі наявності учасників, на думку скаржника, вбачається, що організатором аукціону штучно створено умови для проведення торгів за найнижчою ціною (порушення приписів ч. 1 ст.44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом") причому заздалегідь визначеному покупцю.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було взято до уваги приписи ч. 2 ст. 33 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо продажу майна як цілісного майнового комплексу, оскільки, як вбачається з розміщених на сайті ВГСУ оголошень від 29 жовтня 2015 року, 05 листопада 2015 року, 12 листопада 2015 року та 20 листопада 2015 року про проведення аукціонів з продажу майна ПАТ "ВОЗКО", заставне майно, яке забезпечує вимоги ПАТ "Діамантбанк" до банкрута за договором застави № 463/2 від 13.06.2013 (майнові права ПАТ "ВОЗКО" на виручку за контрактами №380/477-21 від 12.03.2013, №380/484-21 від 04.06.2013, №380/467-21 від 12.11.2012) та за договором застави №463/4 від 30.07.2013 (товари у переробці: Виросток - 21шт., Напівшкірник - 1920шт., Ялівка-5838шт., Бичина-4765шт., Спілок- 55067шт.) до лоту № 1 (цілісного майнового комплексу) не включено.

Також, за твердженням апелянта, до лоту №1 не включено й інші майнові права боржника, сировина, продукція, права на знаки (позначення), що індивідуалізують боржника, його продукцію, роботи, послуги (фірмове найменування, знаки для товарів і послуг), інші права, які належать боржнику.

Таким чином, скаржник вважає, що в порушення вимог ч. 5 ст. 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на продаж на аукціони, призначені на 27 листопада 2015 року, 04 грудня 2015 року, 11 грудня 2015 року, 18 грудня 2015 року виставлено не ЦМК, а тільки його частину, що є грубим порушенням встановленого законом порядку проведення торгів з продажу майна банкрута та прав кредиторів.

Апелянт зазначає, якщо відбувається продаж частини активів, то тоді його продаж підпадає під дію абз. 9 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", згідно з якою визначення складу майна в разі продажу частини майна має здійснюватись за рішенням комітету кредиторів; якщо відбувається продаж частини активів (яка в собі містить також частину у вигляді заставного майна), ліквідатор банкрута на час звернення до комітету кредиторів вже повинен мати згоду заставного кредитора чи суду на продаж заставного майна.

З цих підстав, скаржник вважає, що фактично ЦМК на продаж взагалі не виставлявся, за лотом № 1 на продаж було виставлено частину майна боржника (яка в собі містить також частину у вигляді заставного майна), склад якої не був погоджений з комітетом кредиторів за наявної на час такого погодження згоди заставного кредитора чи суду на продаж заставного майна, що є, на його думку, порушенням абз. 9 ч. 8 ст. 26 та ч. 4 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Крім того, за твердженням апелянта організатором аукціону майно боржника, яке забезпечує вимоги ПАТ "Діамантбанк" на продаж не виставлено взагалі, ані в складі ЦМК, ані як частину майна банкрута. При цьому, як відзначає апелянт, вартість майна боржника, яке забезпечує вимоги ПАТ "Діамантбанк", ліквідатор не визначав, що є порушенням ч.1 ст. 43 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Скаржник зазначає, що 18 грудня 2015 року між ПАТ "ВОЗКО" в особі ліквідатора ОСОБА_3 та ТОВ "Шкіряно-взуттєвий холдинг" було укладено договір купівлі-продажу майна, посвідчений ОСОБА_6, приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області, однак, за твердженням апелянта, до предмета договору, визначеному у п. 1.1., не включено заставне майно, яке було передано ПАТ "ВОЗКО" у заставу ПАТ "Діамантбанк" за договором застави №463/2 від 13.06.2013р. (майнові права ПАТ "Діамантбанк" на виручку за контрактами №380/477-21 від 12.03.2013, №380/484-21 від 04.06.2013, №380/467-21 від 12.11.2012) та за договором застави №463/4 від 30.07.2013 (товари у переробці: Виросток 21 шт., Напівшкірник 1920 шт., Ялівка-5838 шт., Бичина-4765 шт., Спілок-55067 шт.).

Однак, за твердженням апелянта, суд першої інстанції не звернув уваги на всі вказані вище обставини, неправильно застосував норми матеріального й процесуального права (ч.ч. 1,2,5,6 ст. 105, ч.ч. 1,3,7 ст. 111 ЦК України та ст.ст. 41, 42, 43, 44, 49, 58, 64, 65, 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"), що призвело до ухвалення незаконного рішення, чим грубо порушено права заставних кредиторів.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського від 30.11.2016 розгляд справи було відкладено на підставі п.1 ч.1 ст.77 ГПК України.

13.12.2016 Одеським апеляційним господарським судом отримано заперечення на апеляційну скаргу від арбітражного керуючого ОСОБА_7 в яких останній не погоджується з апеляційною скаргою, вважає її необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У судове засідання від 14.12.2016 зявились представники ПАТ "Діамантбанк" та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", а також арбітражний керуючий ОСОБА_3.

Представником ПАТ "Діамантбанк" було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з тим, що відповідачу по справі товарній біржі "Корпоративна" уся поштова кореспонденція, у тому числі процесуальні документи по справі направлялись на адресою 03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 66-Б, проте, усі поштові повідомлення, що направлялись за даною адресою повертались у звязку із закінченням терміну зберігання. Разом з цим, ПАТ "Діамантбанк" зазначив, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач зареєстрований за адресою 01033, м. Київ, вул. Жилянська, будинок 5-Б, офіс 3.

ПАТ "Діамантбанк" зазначає, що хоч в матеріалах справи й відсутні повідомлення відповідача про зміну його місця реєстрації, проте інформація, яка міститься в ЄДР є загальнодоступною, а тому, на думку скаржника, наявні підстави для відкладення розгляду справи з метою належного повідомлення відповідача про розгляд господарським судом даної справи.

Колегією суддів означене клопотання відхиляється, з наступних підстав.

Відповідно до ст.77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Відповідно до п.3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Як вбачається з матеріалів справи, товарну біржу "Корпоративна" було належним чином повідомлено про порушення провадження у справі та призначення її до розгляду, а також про відкладення розгляд справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 25.10.2016 та від 07.12.2016, які було повернуто до суду у звязку із відсутністю адреса.

До того ж, у матеріалах справи (т.1, а.с. 71) наявна заява товарної біржі "Корпоративна" в якій остання зазначає, що вважає позов ПАТ "Діамантбанк" необґрунтованим, просить у задоволенні позову відмовити та розгляд справи проводити без участі товарної біржі "Корпоративна".

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідача товарну біржу "Корпоративна" було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи та остання була обізнана про розгляд даної справи, а тому, підстави для відкладення розгляду справи, що заявлені у клопотанні ПАТ "Діамантбанк", а саме у звязку з неналежним повідомленням відповідача про розгляд даної справи, відсутні.

Крім того, представником ПАТ "Діамантбанк" було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із необхідністю надання суду доказів про порушення кримінального провадження стосовно доведення до банкрутства ПАТ "ВОЗКО", як колегією суддів відхилено, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, порушене кримінальне провадження стосовно доведення до банкрутства ПАТ "ВОЗКО", з якого на даний час відсутній вирок суду не має обовязкового характеру для господарського суду при розгляді даної справи про визнання недійсними результатів аукціону.

У судовому засіданні представник ПАТ "Діамантбанк" підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на їх задоволенні.

Представник ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" підтримав вимоги за апеляційною скаргою, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 23.02.2016 та задовольнити позовні вимоги ПАТ "Діамантбанк".

Арбітражний керуючий ОСОБА_3 надав пояснення відповідно до яких не погоджується з апеляційною скаргою, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

До того ж, арбітражним керуючим ОСОБА_3 було заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів, яке судовою колегією задоволено та залучено додаткові документи до матеріалів справи, з наступних відстав.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Статтею 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У відповідності до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Колегія суддів відзначає, що надані арбітражним керуючим додаткові документи, які мають значення для вирішення даної справи, судом першої інстанції у сторін витребувані не були та не досліджувались, оскільки, позивач при зверненні із позовом не висловлював заперечень щодо проведення конкурсу з визначення організатору аукціону та його повноважень щодо проведення аукціонів з продажу майна, такі заперечення останній висловив лише під час апеляційного перегляду справи, а тому, колегія суддів визнала за можливе, оглянувши у судовому засіданні оригінали документів, залучити їх копії до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ "Діамантбанк" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою господарського суду Миколаївської області від 07.07.2015 у справі №915/1036/15 ПАТ "ВОЗКО" було визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.09.2015 було затверджено реєстр вимог кредиторів ПАТ "ВОЗКО" на загальну суму 917 001 119,58 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.12.2015, що залишена без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2016, господарським судом було надано згоду на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення грошових вимог ПАТ "Діамантбанк" та ПАТ "Укрексімбанк".

Під час ліквідаційної процедури ліквідатор, в межах виконання своїх повноважень, із залученням товарної біржі "Корпоративна" в якості організатора торгів, здійснив реалізацію майна боржника ПАТ "ВОЗКО" на аукціоні, який відбувся 18 грудня 2015 року, переможцем якого було визнано ТОВ "Шкіряно-взуттєвий холдинг", яким придбано майно банкрута за 11 008 901 грн.

Не погоджуючись з процедурою проведення та результатами означеного аукціону, що був проведений товарною біржею "Корпоративна", ПАТ "Діамантбанк" звернулось до суду першої інстанції із позовом, в якому зазначило, що відповідачем проведено аукціон з продажу майна банкрута з порушенням чинного законодавства, а саме, порушено порядок оголошення та повідомлення про проведення аукціону, проведено три повторні аукціони, що не передбачено Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатором було невірно визначено загальну вартість майна банкрута та продаж такого майна пройшов за завідомо заниженою ціною. аукціони проведені без згоди заставного кредитора та суду, у організатора аукціону були відсутні відповідні повноваження, оскільки його не було залучено до участі у справі.

Судом першої інстанції позовні вимоги ПАТ "Діамантбанк" визнано необґрунтованими та відмовлено у їх задоволенні.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів. Продажу підлягають всі види майна боржника, призначеного для здійснення господарської діяльності, за винятком прав і обов'язків, які не можуть бути передані іншим особам. Порядок організації проведення аукціонів у проваджені у справах про банкрутство та вимоги до їх організаторів стосовно майна державних підприємств та підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує п'ятдесят відсотків, установлюються органом, уповноваженим управляти державним майном. Суб'єктами аукціону є його замовник, організатор та учасники. Замовником є ліквідатор, призначений господарським судом у порядку, встановленому цим Законом. Організатором аукціону є визначена замовником фізична або юридична особа, що має ліцензію на проведення торгів і з якою замовник аукціону уклав договір на проведення аукціону. Організатор аукціону визначається замовником за конкурсом, що проводиться у визначеному замовником порядку, основними критеріями якого вважаються наявність ліцензії, достатній, але не менш як три роки, досвід проведення аукціонів, запропонована найменша сума винагороди. Організатором аукціону не може бути заінтересована особа стосовно боржника, кредиторів та замовника аукціону. Учасниками аукціону можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземні юридичні особи, які подали необхідні документи та пройшли процедуру реєстрації виконавцем аукціону відповідно до цього Закону. Замовнику та організатору забороняється встановлювати вимоги, вчиняти дії чи виявляти бездіяльність, що будь-яким чином порушують рівність учасників аукціону або допускають їх дискримінацію. Усім учасникам аукціону гарантується рівний доступ до будь-якої інформації про майно, виставлене для продажу, а також про хід підготовки та проведення аукціону.

Статтею 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що за договором про проведення аукціону організатор аукціону зобов'язується за свій рахунок провести аукціон та укласти договір з його переможцем, а замовник - сплатити організаторові аукціону обумовлену договором винагороду.

Організатор аукціону виконує такі функції: опубліковує і розміщує повідомлення про продаж майна боржника і повідомлення про результати проведення торгів; приймає заявки на участь в аукціоні; укладає із заявниками договори про завдаток; визначає учасників торгів; здійснює проведення торгів; визначає переможця торгів і підписує протокол про результати проведення торгів; повідомляє учасників торгів про результати проведення торгів.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.10.2015 між товарною біржею "Корпоративна" (виконавець) та ліквідатором ПАТ "ВОЗКО" арбітражним керуючим ОСОБА_3 (замовник) було укладено договір про надання послуг з організації та проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу майна підприємства-банкрута.

Відповідно до умов цього даного договору виконавець за дорученням та від імені замовника, зобовязується провести відкриті публічні торги (аукціон) з продажу майна підприємства-банкрута ПАТ "ВОЗКО", а замовник прийняти та оплатити надані послуги.

Відповідно до розділу 2 договору замовник зобовязується надати інформацію та документи, необхідні для публікації оголошення про продаж майна банкрута та проведення торгів (аукціону), забезпечити можливість попереднього ознайомлення (огляду) потенційних покупців з майном, що виставлене на продаж. Виконавець зобовязується виступити організатором відкритих публічних торгів (аукціону), опублікувати оголошення про продаж майна протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання від замовника всієї необхідної для цього інформації. Умови та строки публікації оголошення визначаються чинним законодавством, прийняти на свій розрахунковий рахунок гарантійні внески від учасників відкритих торгів (аукціону) у розмірі 10 (десяти) відсотків від початкової вартості майна, що підлягає продажу, забезпечити належну технічну та методологічну базу проведення відкритих торгів (аукціону), провести торги, скласти та підписати протокол про результати проведення торгів.

Пунктами 5.1.-5.9. договору сторони встановили, що заяви на участь в аукціоні приймаються протягом 7 (семи) календарних днів з дня публікації оголошення про проведення аукціону. Початкова вартість майна, що виставлено на продаж, дорівнює сумі вимог кредиторів, включену до реєстру кредиторів ПАТ "ВОЗКО", що затверджено ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29 вересня 2015 року у справі №915/1036/15, і становить 917 001 119 гривень 58 копійок, без ПДВ. Аукціон є таким, що не відбувся, якщо у встановлений п. 5.1 договору семиденний строк жодна особа не подала заяву на участь в аукціоні або подана лише одна заява. В цьому випадку виконавець приймає рішення про визнання аукціону таким, що не відбувся, про що складається протокол. Якщо аукціон є таким, що не відбувся, виконавець проводить повторний аукціон протягом 30 (тридцяти) днів з дня прийняття рішення про визнання аукціону таким що не відбувся. Повторний аукціон проводиться без зниження початкової вартості майна, виставленого на продаж. Якщо повторний аукціон є таким, що не відбувся, виконавець проводить другий повторний аукціон протягом 30 (тридцяти) днів з дня прийняття рішення про визнання аукціону таким що не відбувся. Початкова вартість майна для повторного аукціону, другого повторного аукціону, згідно протоколу засідання комітету кредиторів від 09 жовтня 2015 року визначається відповідно до висновку про вартість майна, що виставлено на продаж і становить 220 008 901 гривня 00 копійок, без ПДВ. Якщо другий повторний аукціон є таким, що не відбувся, наступний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості майна. Згідно п. 4 Статті 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", під час проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості майна за відсутністю бажаючих укласти договір ліцитатор знижує початкову вартість на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір. Крок аукціону визначається ліцитатором під час проведення аукціону і не може перевищувати 10% початкової вартості. Договір з переможцем аукціону укладається замовником самостійно.

Як вбачається з протоколу засідання комітету кредиторів по справі №915/1036/15 про банкрутство ПАТ "ВОЗКО", комітетом кредиторів 09.10.2015 було затверджено порядок продажу майна банкрута по справі №915/1036/15 про банкрутство ПАТ "ВОЗКО" шляхом проведення аукціону у відповідності з порядком визначеним в Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; визначено оцінку майна ПАТ "ВОЗКО" від 08 червня 2015 року згідно рецензії ТОВ "ЕКСПЕРТЦЕНТР", що складає 220 008 901 грн. як початкову вартість майна для проведення аукціону у відповідності до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у разі нереалізації майна ПАТ "ВОЗКО" за початковою вартістю цілісного майнового комплексу у сукупності визнаних у встановленому законом порядку вимог кредиторів; визначено організатором аукціону з продажу майна банкрута по справі №915/1036/15 про банкрутство ПАТ "ВОЗКО" товарну біржу "Корпоративна" у відповідності з Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до приписів ч.1 ст.43 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором.

Згідно з ч.1 ст.42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси.

Разом із тим, майно банкрута, яке передано в заставу з метою забезпечення виконання зобов'язань має особливий правовий статус під час провадження у справі про банкрутство.

Так, відповідно до ч. 4 ст.42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує.

Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Статтею 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено порядок і способи продажу майна банкрута ліквідатором.

Відповідно до частини 5 вказаної статті, ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.

3 офіційних веб-сайтів Міністерства юстиції України та Вищого господарського суду України, а також матеріалів справи вбачається, що торги з продажу майна банкрута як цілісного майнового комплексу призначались на 27.11.2015 (у вигляді цілісного майнового комплексу за ціною 917 001 1 19,58 грн., без можливості зниження вартості), 04.12.2015 (за ціною у 220 008 901 грн. без можливості зниження вартості), 11.12.2015 (за ціною у 220 008 901 грн., з можливості зниження початкової вартості) та 18.12.2015 (другий повторний, за ціною у 220 008 901 грн., з можливістю зниження початкової вартості).

До складу майна банкрута як цілісного майнового комплексу ліквідатором відповідно до умов ст. 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" було включено все наявне майно ПАТ "ВОЗКО", яке підлягає реалізації.

Відповідно до статті 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів.

Продажу підлягають всі види майна боржника, призначеного для здійснення господарської діяльності, за винятком прав і обовязків, які не можуть бути передані іншим особам.

Таким чином, перший аукціон з продажу майна банкрута як цілісного майнового комплексу відбувається без можливості зниження початкової вартості майна, та є окремим видом аукціону, оскільки здійснюється за початковою вартістю, яка визначена Законом у розмірі затверджених судом вимог кредиторів згідно реєстру вимог кредиторів.

На веб-сайті Вищого господарського суду України було розміщено оголошення про проведення першого аукціону без можливості зниження початкової вартості за початковою вартістю, визначеною як сума вимог всіх кредиторів, що включені до реєстру вимог кредиторів згідно з ухвалою суду.

У звязку з відсутністю зацікавлених осіб аукціон визнаний організатором таким, що не відбувся.

Статтею 65 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, якщо інше не встановлено договором, у разі закінчення аукціону без визначення переможця протягом місяця (у разі продажу нерухомого майна - двох місяців) організатор аукціону зобовязаний провести повторний аукціон.

Якщо інше не встановлено договором, у разі закінчення повторного аукціону без визначення переможця протягом місяця організатор аукціону зобовязаний провести другий повторний аукціон.

Якщо інше не встановлено договором, початковою вартістю повторного аукціону, другого повторного аукціону є вартість, зменшена на 20 відсотків щодо початкової вартості відповідно попереднього аукціону, попереднього повторного аукціону.

Відповідно до положень статті 57 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" початкова вартість майна визначається арбітражним керуючим.

Вибір способів продажу активів здійснюється ліквідатором з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною (ч.1 ст. 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Згідно з ч.5 ст. 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.

На підставі наведеного, організатор аукціону з продажу майна ПАТ "ВОЗКО" продовжив продаж майна банкрута як цілісного майнового комплексу за початковою ціною, визначеною ліквідатором у відповідності з оцінкою майна банкрута, здійсненою у відповідності з вимогами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та згідно умов договору, укладеного між ліквідатором та біржею.

Як вбачається з матеріалів справи, на веб-сайті Вищого господарського суду України, було розміщено оголошення про проведення повторного аукціону без можливості зниження початкової вартості за початковою вартістю, визначеною згідно з оцінкою майна банкрута в розмірі 220 008 901 грн.

У звязку з відсутністю зацікавлених осіб аукціон було визнано таким, що не відбувся.

Таким чином, проведення повторного аукціону з початковою ціною, визначеною ліквідатором, передбачено статтею 65 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та договором із організатором аукціону. При цьому, як слідує з пояснень ліквідатора, оскільки даний аукціон фактично є першим з початковою ціною, що визначена оцінкою майна ПАТ "ВОЗКО", з метою забезпечення найбільш вигідного продажу майна аукціон проводився без можливості зниження початкової вартості як перший аукціон.

Згідно з ст. 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону, аукціон проводиться без можливості зниження початкової вартості.

Повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості, але не нижче, ніж до граничної вартості, яка становить 50 відсотків початкової вартості, вказаної в оголошенні про проведення аукціону.

Якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону, другий повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості.

Під час проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості, за відсутності бажаючих укласти договір ліцитатор знижує початкову вартість на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір. Якщо після зниження початкової вартості виявиться бажаючий (бажаючі) укласти договір, аукціон проводиться у загальному порядку.

В подальшому, з метою виявлення зацікавлених осіб організатором аукціону було розміщено оголошення про продаж майна ПАТ "ВОЗКО" на другому повторному аукціоні без можливості зниження початкової вартості за початковою вартістю, визначеною згідно з оцінкою майна банкрута в розмірі 220 008 901 грн.

Заяв на участь в аукціоні не надійшло, аукціон визнаний організатором таким, що не відбувся.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.

Таким чином, продаж майна банкрута частинами може здійснюватися після того, коли ліквідатор повністю використав всі передбачені законом способи продажу майна у вигляді цілісного майнового комплексу.

Статтею 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено окрему категорію аукціону з можливістю зниження початкової вартості. Цією ж статтею також визначено, що під час проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості, за відсутності бажаючих укласти договір ліцитатор знижує початкову вартість на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір. Якщо після зниження початкової вартості виявиться бажаючий (бажаючі) укласти договір, аукціон проводиться у загальному порядку.

Оскільки продаж майна ПАТ "ВОЗКО" без зниження початкової вартості не виявив бажаючих придбати майно банкрута, організатором аукціону у відповідності з умовами договору та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" було оголошення про проведення аукціону з продажу майна банкрута з можливістю зниження початкової вартості доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір.

Внаслідок проведення другого повторного аукціону з можливістю зниження початкової вартості майна ПАТ "ВОЗКО", майно було реалізовано переможцю аукціону ТОВ "Шкіряно-взуттєвий холдинг" за ціною 11 008 904 грн., що підтверджується відповідним протоколом від 18.12.2015.

Колегія суддів відзначає, що порушення при проведенні аукціону на які посилається скаржник та ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" не знайшли свого підтвердження та спростовуються наступним.

Так, апелянт відзначає, що ліквідатором не було дотримано вимог ст. 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зокрема, не було проведено конкурсу з визначення організатора аукціону, не зясовано наявності ліцензії на проведення аукціонів з продажу майна. До того ж, за твердженням апелянта, з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що основний вид економічної діяльності товарної біржі "Корпоративна" станом на 18 грудня 2015 року зареєстровано та визначено на підставі даних державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності за рік: 66.11 Управління фінансовими ринками. Також в ЄДР зареєстровано види діяльності товарної біржі "Корпоративна": 66.12 Посередництво за договорами по цінних паперах або товарах, 68.31 Агентства нерухомості, 74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н. в. і. у. Тобто, на думку апелянта, зареєстровані в ЄДР види економічної діяльності товарної біржі "Корпоративна" не включають діяльність незалежних аукціоністів, для якої передбачений зовсім інший КВЕД 82.99, а тому не надають право проводити аукціони, в тому числі й з продажу нерухомого майна - цілісного майнового комплексу ПАТ "ВОЗКО".

Відповідно до п.6 ст. 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" організатором аукціону є визначена замовником фізична або юридична особа, що має ліцензію на проведення торгів і з якою замовник аукціону уклав договір на проведення аукціону. Організатор аукціону визначається замовником за конкурсом, що проводиться у визначеному замовником порядку, основними критеріями якого вважаються наявність ліцензії, достатній, але не менш як три роки, досвід проведення аукціонів, запропонована найменша сума винагороди. Організатором аукціону не може бути заінтересована особа стосовно боржника, кредиторів та замовника аукціону.

Судова колегія відзначає, що у судовому засіданні апеляційної інстанції арбітражним керуючим ОСОБА_3 було надано оригінали для огляду та належним чином засвідчені копії для залучення до матеріалів справи оголошення про проведення конкурсу для визначення організатору аукціону з продажу майна у процедурі банкрутства ПАТ "ВОЗКО" у справі №915/1036/15, яке було опубліковано у газеті "Торги. Майно. Контракти" від 02.10.2015 за №26(488).

За результатами здійснення даної публікації до арбітражного керуючого з пропозиціями щодо проведення аукціону звернулись товарна біржа "Київ", що підтверджується листом від 05.10.2015 вих. №05/10/16, яка запропонувала вартість своїх послуг у розмірі 3-6% від кінцевої ціни реалізації майна, товарна біржа "Центральна Українська біржа" з листом вих.№02/10-05 від 02.10.2015, яка зазначила, що послуги біржі становлять 5% від кінцевої ціни реалізованого майна та товарна біржа "Корпоративна", яка запропонувала вартість своїх послуг у розмірі від 0,5% до 2% від кінцевої ціни реалізації майна.

Таким чином, вищенаведеними доказами спростовуються доводи апелянта щодо порушення ліквідатором порядку проведення конкурсу на визначення організатору аукціону з продажу майна боржника, оскільки, такий конкурс було проведено ліквідатором з дотриманням вимог ст. 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та обрано товарну біржу, яка запропонувала найменшу вартість своїх послуг.

Як вбачається з статуту товарної біржі "Корпоративна", а саме п.3.1. предметом діяльності біржі є, зокрема, аукціонно-біржова діяльність та проведення не заборонених чинним законодавством України біржових операцій з товарами та майном, включаючи нерухомість, транспортні засоби та інші товари і майно, які належать українським та іноземним юридичним і фізичним особам; діяльність незалежних аукціоністів; продаж майна, що перебуває у державній та приватній власності; організація аукціонів (публічних торгів), у тому числі місцевих, з метою реалізації товарів, рухомого та нерухомого майна, що належить фізичним та юридичним особам на праві власності, у встановленому чинним законодавством України порядку.

До того ж, як вбачається з тижневика "Коментарі" №35(683(СВ) від 14.09.2009, рекомендованого листа ДП "Хімічний завод "Південний" від 29.10.2009 №263-5069, листа ТОВ "СеверСталь" від 02.11.2009 за вих.№26, рекомендованого листа Земельної спілки України вих.№1-28/10 від 28.10.2009 та договору про організацію продажу майна, що перебуває у державній власності від 12.03.2009 №12, товарна біржа "Корпоративна" здійснює діяльність щодо організації та проведення аукціонів з продажу майна, у тому числі з державної власності, щонайменше з 2009 року, таким чином досвід проведення аукціонів товарною біржею "Корпоративна" складає більш ніж три роки.

Також, колегія суддів відзначає, що на засіданні комітету кредиторів від 09.10.2015, на якому був присутній представник ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", було розглянуто питання щодо визначення організатора аукціону з продажу майна боржника ПАТ "ВОЗКО" та прийнято одноголосно рішення щодо визначення організатором аукціону з продажу майна банкрута по справі №915/1036/15 про банкрутство ПАТ "ВОЗКО" товарну біржу "Корпоративна" у відповідності з Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Таким чином, ліквідатором було дотримано усі вимоги, що передбачені ст. 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в частині проведення конкурсу з визначення організатору аукціону, а скаржником не доведено зворотнього.

Крім того, колегія суддів відзначає, що позивач, хоч й не входить до комітету кредиторів боржника, але є учасником провадження у справі про банкрутство та користується усіма права сторони, а тому останній мав можливість ознайомитись з усіма матеріалами щодо конкурсу на визначення організатору аукціону, рішенням комітету кредиторів, а також іншими документами, що підтверджують законність діяльності товарної біржі "Корпоративна" на проведення аукціону з продажу майна боржника.

Щодо посилань скаржника на те, що заставне майно ПАТ "Діамантбанк" було, у порушення приписів Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", реалізоване без надання згоди на то заставним кредитором, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 4 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобовязаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.12.2015, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 було надано дозвіл на продаж майна банкрута ПАТ "ВОЗКО", яке є предметом забезпечення.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо того, що відповідачем у порушення імперативних положень ч. 4 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не було отримано згоду заставних кредиторів та суду на реалізацію заставного майна на аукціонах, оголошення про проведення яких було розміщено на офіційному сайті ВГСУ 29 жовтня 2015 року про проведення аукціону 27 листопада 2015 року, 05 листопада 2015 року про проведення аукціону 04 грудня 2015 року; 12 листопада 2015 року про проведення аукціону 11 грудня 2015 року, оскільки, у даному випадку позивачем оскаржуються результати аукціону проведеного саме 18.12.2015, на момент проведення яких існувала ухвала господарського суду Миколаївської області від 11.12.2015, якою було надано дозвіл на продаж майна банкрута ПАТ "ВОЗКО", яке є предметом забезпечення. Посилання скаржника на те, що дана ухвала на момент проведення аукціону 18.12.2015 не набрала законної сили у звязку з її оскарженням до суду апеляційної інстанції колегією суддів відхиляються, оскільки апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження таких доводів. Натомість, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, апеляційна скарга ПАТ "Держаний екпортно-імпортний банк України" в особі Філії в м.Миколаєві на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 11.12.2015 (про розгляд скарги на дії ліквідатора та надання згоди на продаж майна) була прийнята до провадження лише 12.01.2016 року.

Судова колегія, також відзначає, що з матеріалів справи вбачається, що ліквідатор 17.11.2015 та 03.12.2015 звертався до ПАТ "Діамантбанк" з листами щодо надання згоди на продаж заставного майна. Однак, згоди на продаж заставного майна ПАТ "Діамантбанк" надано не було, що й зумовило звернення ліквідатора до суду з заявою про надання згоди на продаж заставного майна кредиторів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що організатор торгів, не маючи дозволу заставних кредиторів та суду, не мав права розміщувати оголошення про проведення аукціону з продажу майна товариства 18 грудня 2015 року та проводити цей аукціон за наявності апеляційної скарги, поданої ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 11 грудня 2015 року.

Не знайшли свого підтвердження й доводи апелянта щодо того, що в порушення вимог ч. 5 ст. 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на продаж на аукціоні виставлено не ЦМК, а тільки його частину, оскільки за твердженням скаржника до ЦМК не включено заставне майно, яке забезпечує вимоги ПАТ "Діамантбанк" до банкрута за договором застави № 463/2 від 13.06.2013 (майнові права ПАТ "ВОЗКО" на виручку за контрактами №380/477-21 від 12.03.2013, №380/484-21 від 04.06.2013, №380/467-21 від 12.11.2012) та за договором застави №463/4 від 30.07.2013 (товари у переробці: Виросток - 21шт., Напівшкірник - 1920шт., Ялівка-5838шт., Бичина-4765шт., Спілок- 55067шт.) до лоту № 1 (цілісного майнового комплексу), а також до лоту №1 не включено й інші майнові права боржника, сировина, продукція, права на знаки (позначення), що індивідуалізують боржника, його продукцію, роботи, послуги (фірмове найменування, знаки для товарів і послуг), інші права, які належать боржнику.

Статтею 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами: проведення аукціону; продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі.

На аукціоні можуть продаватися: основні засоби (нерухомість, незавершене будівництво, транспортні засоби, будівельні матеріали тощо); відокремлений структурний підрозділ банкрута як частина цілісного майнового комплексу; необоротні активи банкрута; дебіторська заборгованість на умовах договору про відступлення права вимоги банкрута.

Ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду зазначає, що Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не містить визначення поняття цілісного майнового комплексу, але виходячи із положень даного закону, зокрема ст. 33, можна дійти висновку що під час продажу майна боржника як цілісного майнового комплексу в установленому законом порядку, відчужуються всі види майна, призначеного для здійснення підприємницької діяльності боржника, у тому числі приміщення, споруди, обладнання, інвентар, сировина, продукція, права вимоги, права на знаки (позначення), що індивідуалізують боржника, його продукцію, роботи, послуги (фірмове найменування, знаки для товарів і послуг), інші права, які належать боржнику, за винятком прав і обов'язків, які не можуть бути передані іншим особам.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 191 ЦК України, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності.

До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, продаж майна боржника у складі цілісного майнового комплексу є переважним над іншими способами реалізації, оскільки має на меті збереження бізнесу, виробництва, що належали боржнику, та можливість в подальшому його сталого функціонування.

Продаж майна у складі цілісного майнового комплексу, до якого входить в тому числі і заставне майно забезпеченого кредитора, не заборонений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та йому не суперечить.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме оголошень про проведення аукціону з продажу майна боржника та договору купівлі-продажу майна від 18.12.2015, у даних документах наголошено про продаж майна у вигляді цілісного майнового комплексу.

Судова колегія відзначає, що апелянтом не надано жодних належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо наявності у боржника інших майнових прав, сировини, продукції, прав на знаки (позначення), що індивідуалізують боржника, його продукцію, роботи, послуги (фірмове найменування, знаки для товарів і послуг), інших прав, які належать боржнику, що не були включені до ЦМК та не реалізовані на аукціоні.

Не надано скаржником в доказів на підтвердження того, що заставне майно, яке забезпечує вимоги ПАТ "Діамантбанк" до банкрута не було включено до ЦМК та не реалізовано під час аукціону 18.12.2015.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено того, що заставне майно ПАТ "Діамантбанк" та інші майнові активи боржника не було включено до ЦМК та на аукціоні було реалізовано лише частину майна боржника.

До того ж, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відхиляє посилання скаржника на те, що ліквідатором вартість майна боржника, яке забезпечує вимоги ПАТ "Діамантбанк" не визначалась та реалізація заставного майна разом з іншим майном боржника унеможливлює розподіл коштів між заставними кредиторами та кредиторами, оскільки, питання щодо розподілу коштів від реалізованого майна не є предметом розгляду у даній справі та розглядується судом при затвердженні звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу боржника.

Щодо посилання скаржника на порушення встановленого Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" порядку проведення аукціонів, а саме проведення третього повторного аукціону, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів.

Продажу підлягають всі види майна боржника, призначеного для здійснення господарської діяльності, за винятком прав і обов'язків, які не можуть бути передані іншим особам.

Перший аукціон з продажу майна банкрута як цілісного майнового комплексу відбувається без можливості зниження початкової вартості майна, та є окремим видом аукціону, оскільки здійснюється за початковою вартістю, яка визначена Законом у розмірі затверджених судом вимог кредиторів згідно реєстру вимог кредиторів.

Такий аукціон було призначено на 27.11.2015, проте визнано організатором таким, що не відбувся у зв'язку з відсутністю заяв від потенційних учасників.

Порядок проведення аукціонів та зниження початкової вартості майна, що продається на аукціоні, визначений ст.ст.65, 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Так, вперше аукціон проводиться без можливості зниження початкової вартості, якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону. У разі закінчення аукціону без визначення переможця проводиться повторний аукціон зі зниженням початкової вартості на 20 відсотків та з можливістю подальшого зниження початкової вартості на самому аукціоні, але не нижче, ніж до граничної вартості, - 50 відсотків початкової вартості.

При цьому, про наведене зазначається у відповідному оголошенні. Другий повторний аукціон проводиться зі зниженням початкової вартості на 20 відсотків від вартості першого повторного аукціону та за відсутності бажаючих укласти договір початкова вартість знижується на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір.

Відповідно до положень статті 57 вказаного Закону початкова вартість майна визначається арбітражним керуючим.

З огляду на те, що перший аукціон з продажу майна ПАТ "ВОЗКО" у вигляді цілісного майнового комплексу за ціною, яка становить сукупний розмір кредиторських вимог банкрута не відбувся, організатор аукціону продовжив продаж майна банкрута як цілісного майнового комплексу за початковою ціною, визначеною ліквідатором у відповідності з оцінкою майна банкрута, яка погоджена комітетом кредиторів, і вперше 04.12.2015 аукціон саме з ціною (20 008 901 грн. призначено без можливості зниження ціни, що цілком узгоджується з наведеними приписами закону.

В подальшому, оскільки продаж майна ПАТ "ВОЗКО" без зниження початкової вартості не виявив бажаючих придбати майно банкрута, організатором аукціону розміщено оголошення про проведення 11.12.2015 аукціону з продажу майна банкрута з можливістю зниження початкової вартості та про проведення 18.12.2015 другого повторного аукціону з можливістю зниження початкової вартості, що також повністю відповідає положенням ст.ст. 65, 66 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У звязку з наведеним колегія суддів вважає означені доводи апелянта необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи.

Не є обґрунтованими й доводи скаржника щодо того, що аукціони на 27 листопада 2015 року, 04 грудня 2015 року та 11 грудня 2015 року були призначені відповідно до умов п. 5.1 договору організатором аукціону з семиденним строком на подачу заявок на участь у аукціоні, в той же час, строк на подачу заявок на участь у оскаржуваному аукціоні, призначеному на 18.12.2015 року, був встановлений організатором аукціону з порушенням умов п.5.1 договору - 21 календарний день.

Так, дійсно п.5.1. договору сторони визначили, що заяви на участь в аукціоні приймаються протягом 7 (семи) календарних днів з дня публікації оголошення про проведення аукціону.

Однак, як зазначає сам апелянт та підтверджується матеріалами справи, усі попередні аукціони з продажу майна, які були проведені згідно вимог п.5.1. договору не вивили бажаючих придбати майно боржника, а тому, колегія суддів вважає, що встановлення організатором 21 календарного дня для звернення з заявами на участь у аукціоні не є порушенням вимог закону або договору, а навпаки сприяє надходженню більшої кількості заявок на участь у аукціоні, що в свою чергу призводить до конкуренції та продажу майна боржника за більш вигідною ціною.

Колегія суддів відзначає, що організатором аукціону не було зменшено кількість днів на подання заяв на участь у аукціоні, а навпаки прийнято обґрунтоване рішення щодо збільшення кількості днів на подання заяв на участь у конкурсі, задля виявлення більшої кількості бажаючих прийняти участь у аукціоні, а тому судова колегія не вбачає порушень у таких діях відповідача.

Не відповідають вимогам Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" й посилання скаржника на те, що ліцитатором у порушення вимог ст. 69 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" здійснено зміну кроку аукціону та визначено його не у 10% розмірі, як то передбачено п.5.8. договору.

Як вбачається з матеріалів справи, в оголошенні про проведення аукціону з реалізації майна ПАТ "ВОЗКО", розміщеному на офіційному сайті ВГСУ, зазначено, що початкова вартість продажу лоту яка складає 220 008 901 грн. тобто, крок аукціону становить - 22 000 890,10 грн. (10%).

18.12.2015 на аукціоні з продажу майна банкрута ліцитатор, перед початком проведення аукціону запропонував встановити крок аукціону у розмірі 22 000 000,00 грн., що не перевищує 10 відсотків від початкової вартості.

В результаті того, що учасники аукціону не виявили бажання придбати майно банкрута за початковою вартістю, ліцитатором запропоновано знизити ціну на крок аукціону. Зниження ціни на крок аукціону відбувалося до досягнення ціни у 22 008 901,00 грн., оскільки жоден із учасників не висловлював бажання придбати лот за відповідною ціною.

Після досягнення ціни у розмірі 22 008 901,00 грн. ліцитатором здійснено зміну кроку аукціону та визначено його у розмірі 11 000 000,00 грн. Після зниження вартості майна банкрута на суму 11 000 000,00 грн. учасники не виявили бажання придбати лот за вказаною ціною. В результаті цього ліцитатор знову змінив крок аукціону і встановив його у розмірі 3 000 000,00 грн. Після зниження вартості майна банкрута на суму 3 000 000,00 грн. до 8 008 901,00 грн. учасники знову не виявили бажання придбати лот за вказаною ціною. Після ще одного зниження вартості майна банкрута на суму 3 000 000,00 грн. до 5 008 901,00 грн. учасники виявили бажання придбати лот за вказаною ціною.

Вподальшому, ліцитатором було запропоновано підвищити ціну на крок 3 000 000,00 грн. до 8 008 901,00 грн. та обидва учасники аукціону погодились придбати майна за зазначеною ціною, однак, ліцитатором було прийнято рішення про підвищення ціни на крок 3 000 000,00 грн. до 11 008 901,00 грн., після чого один із учасників відмовився придбати майно банкрута, в результаті чого переможцем аукціону визначено товариство з обмеженою відповідальністю "Шкіряно-взуттєвий холдинг".

Відповідно до ст. 64 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" аукціон проводиться безпосередньо ведучим (ліцитатором). Ліцитатором може бути організатор аукціону. Перед початком аукціону ліцитатор інформує про: умови договору, що укладається на аукціоні; суму, якій повинне бути кратне перевищення наступної пропозиції над попередньою (крок аукціону), що не може перевищувати 10 відсотків початкової вартості; спосіб повідомлення про готовність укласти договір; початкову вартість.

Згідно з п.5.8. договору під час проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості майна за відсутністю бажаючих укласти договір ліцитатор знижує початкову вартість на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір. Крок аукціону визначається ліцитатором під час проведення аукціону і не може перевищувати 10% початкової вартості.

Отже, як Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" так й договором визначено, що крок аукціону не може перевищувати 10 відсотків початкової вартості, однак, ані закон, ані договір не містять заборони щодо встановлення кроку аукціону у розмірі, що складає менш 10 % від початкової вартості майна.

До того ж, судова колегія відзначає, що кроки аукціону не є обовязковою умовою проведення аукціону з продажу майна та застосовуються на розсуд ліцитатора.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу №3 проведення другого повторного аукціону (торгів) з можливістю зниження початкової вартості від 18.12.2015, ліцитатором було вжито заходів щодо не продажу майна боржника за безцінь.

Так, з даного протоколу вбачається, що при зниженні ціни лоту до 22 008 901,00 грн. наступним кроком було б зниження ціни лоту на 22 000 000 грн. (встановлений ліцитатором крок аукціону), що призвело б до продажу майна боржника за ціною 8 901 грн.

Саме з метою недопущення продажу майна боржника за такою низькою ціною, ліцитатором було прийнято рішення про зменшення ціни кроку аукціону до 3 000 000,00 грн. та вподальшому ліцитатором підвищувалась ціна лоту на 3 000 000,00 грн.

Таким чином, дії ліцитатора щодо зміни кроків аукціону призвели до продажу майна боржника не за ціною 8 901 грн., як то мало бути у випадку зниження ціни лоту на 10 %, а за ціною 11 008 901,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає порушень у діях відповідача при проведенні аукціону, а саме зміні кроків аукціону.

Судова колегія відзначає, що ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" у своїх запереченнях зазначило, що відповідачем у порушення приписів ст.58 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не було розміщено оголошення на обєктах, що реалізуються, однак, такі твердження сторони спростовуються наявними доказами.

Так, на офіційних веб-сайтах Міністерства юстиції України та Вищого господарського суду України містяться оголошення про проведення аукціону з реалізації майна ПАТ "ВОЗКО" до яких долучено фотографічні зображення майна, що реалізується та на даному майні присутні оголошення про продаж даного майна.

До того ж, колегія суддів відзначає, що не розміщення організатором аукціону таких оголошень не є тією виключеною обставиною, що призводить до порушення порядку проведення аукціону та є підставою для його результатів недійсними.

Спростовуються матеріалами справи й посилання представника ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на те, що у протоколі №3 про проведення другого повторного аукціону (торгів) з можливістю зниження початкової вартості від 18.12.2015 зазначено лише нерухоме майно боржника, у той час як у договору купівлі-продажу зазначено й інше майно боржника.

Колегія суддів відзначає, що у протоколі №3 про проведення другого повторного аукціону (торгів) з можливістю зниження початкової вартості від 18.12.2015 зазначено назву лоту: цілісний майновий комплекс та зазначено нерухоме майно боржника із посиланням на вид даного майна, його площу та адресу, а також зазначено, що до лоту входить обладнання та майно підприємства відповідно до переліку, який зазначений в оголошенні про продаж майна банкрута, і яке є складовою частиною майнового комплексу. А також, у даного протоколі містяться посилання на сторінки веб-сайтів Міністерства юстиції України та Вищого господарського суду України на яких містяться відомості про проведення аукціону з повним переліком майна банкрута.

Наведене спростовує доводи представника ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" щодо відсутності у протоколі про проведення другого повторного аукціону (торгів) з можливістю зниження початкової вартості від 18.12.2015 повного переліку майна боржника.

Щодо порушення норм процесуального права на які посилається апелянт, колегія суддів зазначає наступне.

Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції зазначено, що відповідач не зявився, документи, які були витребувані судом на підставі ухвали від 25.01.2016 року, не надав. За таких умов апелянт вважає, що подальший розгляд справи без належного підтвердження того, що всі учасники справи повідомлені про її розгляд, а також за відсутності відповідача, був неможливий, виникла необхідність відкласти розгляд справи з метою витребування у відповідача належних доказів.

Відповідно до ст.77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Згідно з п.3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія зазначає, що у матеріалах справи наявні поштові повідомлення про направлення усіх процесуальних документів прийнятих господарським судом Миколаївської області у межах справи №915/47/16 усім учасникам провадження у даній справі, у тому числі й товарній біржі "Корпоративна", однак, уся поштова кореспонденція, що була направлена відповідачеві поверталась до суду у звязку із закінченням терміну зберігання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідача товарну біржу "Корпоративна" було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи та остання була обізнана про розгляд даної справи у суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи (т.1, а.с. 71) наявна заява товарної біржі "Корпоративна" в якій остання зазначає, що вважає позов ПАТ "Діамантбанк" необґрунтованим, просить у задоволенні позову відмовити та розгляд справи проводити без участі товарної біржі "Корпоративна".

Окрім того, судова колегія відзначає, що судом першої інстанції явка як відповідача так й інших учасників провадження обовязковою не визнавалась.

Не приймаються до уваги колегією суддів й посилання скаржника на те, що суд, залучивши до матеріалів справи надані апелянтом докази, заслухавши пояснення ПАТ "Діамантбанк" та третьої особи ПАТ "Укрексімбанк" щодо суті позовних вимог, оголосив перерву у судовому засіданні з метою ознайомлення та надання правової оцінки наданим доказам, однак, як відзначає скаржник, протягом часу перерви суддя проводив судові засідання із розгляду інших справ та не здійснював роботу із дослідження та оцінки наданих доказів, оскільки, скаржником не надано належних доказів на підтвердження даних тверджень.

Спростовуються матеріалами справи й доводи апелянта стосовно того, що у даній справі судом у порушення вимог ст.ст. 77, 86 ГПК України у судовому засіданні не було розглянуто та вирішено клопотання апелянта про відкладення розгляду справи з метою витребування у відповідача необхідного доказу у справі, а саме, запису процедури проведення торгів 18.02.2015 року із продажу майна банкрута, а одразу ж прийнято рішення по суті справи, чим порушено вимоги ст.ст. 77, 82, 86 ГПК України та позбавлено ПАТ "Діамантбанк" можливості реалізувати свої права згідно до ст. 22 ГПК України під час судового розгляду справи.

Так, у оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції зазначив, що представником позивача було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю підготовки клопотання про витребування доказів, а саме звукозапису з проведення товарною біржею "Корпоративна" 18 грудня 2015 року аукціону з продажу майна ПАТ "ВОЗКО".

Суд першої інстанції зазначив, що не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки позивач по-перше, не надав суду належних та допустимих доказів неможливості самостійного отримання у відповідача необхідних відомостей. До того ж, судом зазначено, що у судовому засіданні представник ПАТ "Діамантбанк" пояснив суду, що банк сам до біржі не звертався та висновок про неможливість отримання необхідних відомостей ним був зроблений на підставі відомостей, отриманих від ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" про те, що ТБ "Корпоративна" не задовольнила аналогічні вимоги банку та взагалі не отримує жодної кореспонденції; а по-друге, позивач не був позбавлений права заявити клопотання в порядку ст. 38 ГПК України при звернення до суду з позовною заявою, зважаючи на стислі строки розгляду судом спорів, визначений статтею 69 ГПК України і позивач звернувся до суду лише в судовому засіданні зазначивши лише про намір підготувати вказане клопотання та не заявляючи його в даному судовому засіданні. Вказані дії свідчать, на думку суду, про зловживання позивачем своїми процесуальними правами з метою затягування строків вирішення спору.

Отже, твердження апелянта про те, що дане клопотання не було розглянуто судом першої інстанції спростовуються наявними матеріалами справи.

До того ж, колегія суддів відзначає, що ані до господарського суду Миколаївської області, ані до суду апеляційної інстанції скаржник не звертався з даним клопотанням у письмовому вигляді.

Судова колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо неможливості самостійного отримання останнім доказів по справі, а саме звукозапису з проведення товарною біржею "Корпоративна" 18 грудня 2015 року аукціону з продажу майна ПАТ "ВОЗКО", оскільки як зазначає сам апелянт, даний доказ знаходиться у матеріалах справи про банкрутство ПАТ "ВОЗКО", ПАТ "Діамантбанк" є кредитором й учасником провадження у справі про банкрутство ПАТ "ВОЗКО", а тому останній не позбавлений можливості у порядку ст. 22 ГПК України ознайомитись, зробити копії та витяги з матеріалів справи про банкрутство ПАТ "ВОЗКО" у яких міститься у тому числі й доказ на який посилається апелянт.

Щодо посилання скаржника на неправомірність розгляду позовної заяви ПАТ "Діамантбанк" не в межах справи про банкрутство, а у окремому позовному провадженні, колегія суддів зазначає, що станом на час подання ПАТ "Діамантбанк" позовної заяви до господарського суду Миколаївської області, припинено провадження у справі про банкрутство ПАТ "ВОЗКО", а тому, розгляд цієї позовної заяви в окремому позовному провадженні повністю узгоджується із нормами процесуального закону та не суперечить положенням спеціальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Одночасно, колегія суддів зауважує, що переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції та надаючи правову оцінку обставинам справи апеляційний суд, також враховує висновки судів першої та апеляційної інстанцій викладені у низці судових рішень, що набрали законної сили.

Так, колегія суддів зазначає, що рішенням господарського суду Миколаївської області від 08.09.2016 у справі №915/677/16 відмовлено у задоволенні позову ПАТ "Діамантбанк" до товарної біржі "Корпоративна" про визнання результатів аукціону з продажу майна, що належить публічному акціонерному товариству "ВОЗКО", проведеного 18.12.2015 року товарною біржею "Корпоративна" недійсними. На даний час дане рішення сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили.

У даному рішенні було надано оцінку діям ліквідатора та товарної біржі "Корпоративна" при організації та проведенні аукціону з продажу майна боржника та встановлено відсутність порушень ліквідатором порядку продажу майна банкрута, відсутність порушень відповідача при зниженні вартості майна боржника при його продажі, відсутність порушення порядку оголошення та повідомлення про проведення аукціону, відсутність порушення при включені до складу майна, яке було продано на аукціоні, майна заставних кредиторів, а також було надано оцінку повноваженням товарної біржі "Корпоративна" на проведення аукціону.

До того ж, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.12.2015 у справі №915/1036/15, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 та на даний час є чинною, відмовлено у задоволенні скарги ПАТ "Діамантбанк" на дії ліквідатора ПАТ "ВОЗКО" арбітражного керуючого ОСОБА_3

Предметом розгляду даної скарги були у тому числі й порушення порядку проведення аукціону з реалізації майна боржника.

При розгляді даної скарги судами першої та апеляційної інстанції було надано оцінку діям ліквідатора при здійсненні продажу майна боржника на аукціоні та встановлено відсутність порушень.

Так, судами визнано безпідставними доводи скаржника, що ліквідатор неналежним чином провів інвентаризацію майна, доводи скаржника про порушення ліквідатором вимог статті 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо включення до складу ліквідаційної маси ПАТ "ВОЗКО" майна, яке є предметом застави ПАТ "Діамантбанк" та доводи про незаконність проведення четвертих торгів з реалізації майна банкрута.

Окрім того, як вбачається з ухвали господарського суду Миколаївської області від 11.12.2015, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 ПАТ "Держаний екпортно-імпортний банк України" звертався до суду першої інстанції зі скаргою на дії ліквідатора, в якій, посилаючись на порушення арбітражним керуючим ОСОБА_3 приписів ч.2 ст.42, ст.44, ст.57 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", просило визнати дії ліквідатора по організації проведення аукціонів з реалізації майна ПАТ "ВОЗКО", яке є предметом забезпечення грошових вимог банку, неправомірними; припинити повноваження арбітражного керуючого ОСОБА_3 як ліквідатора ПАТ "ВОЗКО" та призначити ліквідатором банкрута іншого арбітражного керуючого шляхом його визначення за допомогою автоматизованої системи відбору арбітражних керуючих.

Розглянувши дану скаргу, судами першої та апеляційної інстанції було надано оцінку діям ліквідатора при здійсненні продажу майна боржника та встановлено відсутність будь-яких порушень.

Отже, питання повязані із проведення аукціону з продажу майна боржника вже були предметом розгляду садами першої та апеляційної інстанцій та останніми було встановлено відсутність порушень при проведенні аукціону, та підстав із якими закон повязує недійсність результатів такого аукціону.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду зазначає, що судом першої інстанції у мотивувальній частині рішення не було належним чином обґрунтовано мотиви прийнято рішення, проте, означене, на думку судової колегії не призвело до прийняття невірного рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", відповідно до якого не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення підлягає залишенню без змін, з підстав наведених у даній постанові, а підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 22.02.2016 у справі №915/47/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Жеков В.І.