ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"20" грудня 2016 р. Справа № 911/4610/15

за позовною заявою ОСОБА_1, Луганська обл., Перевальський р-н, с. Фащівка (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до відповідача Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», Київська обл., м. Вишгород ()

про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні

в межах справи № 911/4610/15

за заявою Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», Київська обл., м. Вишгород () - заявник/боржник

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

учасники у справі згідно протоколу (формуляру) судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

у провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/4610/15 за заявою ДП «Регіональні електричні мережі» про банкрутство за загальною процедурою банкрутства, передбаченою Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі також: «Закон про банкрутство»).

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.11.2015 порушено провадження у справі № 911/4610/15; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Боржника; вирішено інші процедурні питання у справі.

20.09.2016 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 від 16.09.2016 б/№ (вх. № 3198/16) в межах даної справи про банкрутство Боржника про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, згідно якої Позивач просить суд стягнути 6257,65 грн. заборгованості по заробітній платі та 31688,31 грн. середнього заробітку за період з 01.01.2016 по 16.09.2016.

Ухвалою суду від 21.09.2016 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду в межах справи № 911/4610/15 про банкрутство ДП «Регіональні електричні мережі» та призначено судове засідання на 18.10.2016. В подальшому розгляд позовної заяви неодноразово відкладався судом з обєктивних причин.

18.10.2016 до суду надійшов відзив Відповідача від 18.10.2016 № 02/1528 (вх. № 21644/16) на позовну заяву, відповідно до якого Відповідач заперечив проти позову повністю.

11.11.2016 до суду надійшли письмові доповнення Відповідача від 10.11.2016 № 02/1673 (вх. № 23392/16) до відзиву на позов.

14.11.2016 до суду надійшло клопотання Позивача від 08.11.2016 б/№ (вх. № 23540/16) про витребування доказів від Відповідача та розгляд справи без участі Позивача.

24.11.2016 на електронну пошту суду надійшло клопотання Позивача від 24.11.2016 б/№ (вх. № 24346/16) про залучення додаткових доказів, а саме копії листа Відповідача від 14.11.2016 № 1029.

20.12.2016 у судове засідання зявились представники Відповідача та ГТУ юстиції у Київській області і надали пояснення у справі. Позивач у судове засідання не з'явився, згідно поданого до суду клопотання просив розглядати справу без його участі.

Детально розглянувши позовну заяву, відзиви Відповідача, заслухавши пояснення представників Відповідача, судом встановлено наступне.

У своєму позові Позивач просить суд стягнути з Відповідача 6257,65 грн. заборгованості по заробітній платі та 31688,31 грн. середнього заробітку за період з 01.01.2016 по 16.09.2016.

Як зазначає Позивач ОСОБА_1, з 08.09.2009 по 31.12.2015 вона працювала в ОСОБА_2 філії ДП «Регіональні електричні мережі» на посаді електромонтера з обслуговування підстанцій 3-го розряду.

З 31.12.2015 вона була звільнена на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу № 562у від 30.12.2015 за угодою сторін, що підтверджено відповідними записами в трудовій книжці.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак, як зазначає Позивач, Відповідачем в порушення приписів ст. 116 КЗпП України, при її звільненні не було здійснено повний розрахунок заборгованості по заробітній платі.

При цьому Позивач визначає заборгованість Відповідача по заробітній платі в сумі 6257,65 грн., посилаються на копії розрахункових листків за листопад та грудень 2015 року в сумах 3015,67 грн. і 3241,98 грн. відповідно.

Заперечуючи проти позову Відповідач у відзиві зазначає таке.

Свої посадові обовязки Позивач виконувала у м. Перевальську Луганської області, де розташоване ОСОБА_2 енергоуправління - виробничий підрозділ ОСОБА_2 філії ДП «Регіональні електричні мережі», тобто на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України, відповідно до Постанови КМУ від 07.05.2015 № 263.

В грудні 2015 року незаконно створеними формуваннями ЛНР було захоплено майно ОСОБА_2 філії Відповідача, яке знаходилось на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України, внаслідок чого філія втратила можливість у повному обсязі володіти, користуватись та розпоряджатись власними активами.

Майже всі працівники філії, що залишилися на непідконтрольній території - більш ніж 800 осіб, у т.ч. Позивач ОСОБА_1, написали заяви про звільнення з роботи наприкінці грудня 2015 з вказанням підстави звільнення - за згодою сторін або за власним бажанням, і наказами по ОСОБА_2 філії ДП «Регіональні електричні мережі» у грудні 2015 були звільнені з підприємства за вказаними підставами.

На момент звільнення Позивача ОСОБА_2 філія ДП «Регіональні електричні мережі» не мала, як і не має на даний час, доступу до серверів та програмного забезпечення, технічної, бухгалтерської, кадрової та іншої документації, що залишилась на непідконтрольній території, трудові книжки та особові справи працівників, які виконували свої обовязки на території, що тимчасово не контролюється органами державної влади України за місцем реєстрації ОСОБА_2 філії у м. Лисичанськ, відсутні.

Суд зазначає, що Позивачем у позові також вказується, що вона перебуває на території, що тимчасово не контролюється органами державної влади України.

Крім цього, як зазначає Відповідач, та як підтверджується матеріалами справи, а саме витягом з трудової книжки Позивача, запис № 38 про її звільнення було зроблено на підставі наказу № 562у від 31.12.2015 начальником кадрової служби ОСОБА_3

В той же час, наказом директора ОСОБА_2 філії № 108к від 28.12.2015 «Про відсторонення від виконання обовязків» начальник кадрової служби ОСОБА_2 філії ОСОБА_3 за самовільні неправомірні дії була відсторонена від виконання посадових обовязків з 28.12.2015 у зв'язку з тим, що 25 та 28 грудня 2015 були виявлені зміни даних у менеджері наказів та розпоряджень модуля «Кадри» комплексу програм «Управління персоналом» у частині наказів з припинення трудових договорів з 01.01.2016 з працівниками філії, які виконували свої обовязки на території, що тимчасово не контролюється органами державної влади України.

Як вказано вище, на підтвердження заборгованості по виплаті заробітної плати Позивач посилається на розрахункові листки за листопад та грудень 2015 року, однак вказані листки є звичайними роздруківками формату А5, та не містять жодних підписів чи печаток.

Частиною 1 статті 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином судом встановлено, що надані Позивачем ксерокопії розрахункових листків за листопад та грудень 2015 року не є належними і допустимими доказами на підтвердження наявності заборгованості Відповідача перед Позивачем по виплаті заробітної плати.

Крім цього суд зазначає, що згідно довідки Відповідача від 03.11.2016 № 979, Відповідач зазначив, що на даний момент надати достовірну інформацію про розмір нарахованої та виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 ОСОБА_2 філія не має можливості у зв'язку з тим, що сервери та програмне забезпечення залишилося на тимчасово неконтрольованій території в м. Луганську; згідно з штатним розписом ОСОБА_2 філії розмір посадового окладу (тарифної сітки) електромонтера складав у жовтні-грудні 2015 року - 2377 грн.

В той же час, в позові Позивач зазначає заборгованість по виплаті заробітної плати за листопад 2015 у сумі 3015,67 грн. і за грудень 2015 у сумі 3241,98 грн. Таким чином у суду відсутня можливість встановити фактичний розмір нарахованої Позивачу заробітної плати, як і встановити обставини щодо повної чи часткової несплати Позивачу заробітної плати.

Також, як зазначено вище, Позивач просить суд витребувати від Відповідача докази щодо встановленого їй розміру заробітної плати та довідку про доходи із зазначенням розміру заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

В той же час, як вже вказано вище, Відповідачем надано докази того, що даний час Відповідач не має доступу до серверів та програмного забезпечення, технічної, бухгалтерської, кадрової та іншої документації, що залишилась на непідконтрольній території, отже у Відповідача на даний час відсутня запитувана інформація.

Враховуючи викладене вище суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання Позивача про витребування доказів.

Беручи до уваги всі викладені вище обставини судом встановлено, що Позивачем не доведено в порядку ст. 33, 34 ГПК України за допомогою належних і допустимих доказів наявність у Відповідача боргу перед Позивачем по виплаті заробітної плати, отже відповідна позовна вимога залишається судом без задоволення.

Також, враховуючи, що позовна вимога про стягнення 31688,31 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідною від позовної вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати, у задоволенні якої судом відмовлено з підстав недоведеності, вимога про стягнення середнього заробітку також залишається судом без задоволення.

Керуючись ст. 86 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 від 16.09.2016 б/№ (вх. № 3198/16) про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 6257,65 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 31688,31 грн. в межах справи № 911/4610/15 про банкрутство ДП «Регіональні електричні мережі» відмовити.

2. Копію ухвали надіслати сторонам.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 26.12.2016

Суддя С.Ю. Наріжний