КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа№ 925/967/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Чеботарьова І.Г. - дов. № 14-124 від 13.05.2014

від відповідача Кукуленко О.Д. - дов. № 800 від 05.10.2016

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут»

на рішення Господарського суду Черкаської області

від 29.09.2016 (суддя Пащенко А.Д.)

у справі № 925/967/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна

акціонерна компанія «Нафтогаз України»

(далі - ПАТ «НАК «Нафтогаз України»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут»

(далі - ТОВ «Уманьгаз Збут»)

про стягнення 1 131 372,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.09.2016 у справі № 925/967/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 195 208, 54 грн. інфляційних втрат, 880 180, 11 грн. пені, 55 983, 39 грн. три відсотки річних, 16 970, 58 грн. витрат на сплату судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта розрахунки за природний газ проводяться виключно в межах бюджетного року, що в свою чергу не вважається простроченням платежу та виключає нарахування штрафних санкцій чи право на відшкодування збитків в межах зазначеного року. На думку відповідача, оскільки розподіл коштів проводився згідно Порядку перерахування субвенцій, відповідач не мав впливу на здійснення проплат та не мав можливості здійснити ці проплати вчасно. Крім цього, за твердженнями апелянта будь-якої його вини як у виконанні умов договору, так і дотриманні чинного законодавства немає.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, справу № 925/967/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.10.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 22.11.2016.

В судових засіданнях 22.11.2016 та 13.12.2016 оголошувалась перерва на підставі ст. 77 ГПК України, останній раз на 20.12.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2016 на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

В судове засідання з'явились представники сторін, представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційних скарги заперечив, просив не брати її до уваги, а оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до ТОВ «Уманьгаз Збут» про стягнення 1 131 372,04 грн., зокрема: 195 208,54 грн. втрат від інфляційних процесів в зв'язку із простроченням сплати боргу за природний газ, отриманий відповідачем протягом липня-грудня 2015 року за договором № 15-829 -Н на купівлю - продаж природного газу від 30 червня 2015 року, 55 983,39 грн. 3% річних та 880 180,11 грн. пені. В обґрунтування своїх вимог посилалось на те, що згідно договору позивач поставив відповідачу протягом липня-грудня 2015 року природний газ, за який останній розрахувався повністю, однак в порушення п. 6.1 договору розрахунки проводились несвоєчасно, тому позивач нарахував та пред'явив до стягнення з відповідача пеню, втрати від інфляційних процесів та 3% річних за фактичні періоди прострочення виконання грошового зобов'язання.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що господарська діяльність між сторонами регламентується Законом України «Про ринок природного газу» та іншими нормативно-правовими актами, зокрема Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженим наказом Міненерговугілля від 03.08.2015 № 493/688, яким визначено відносини між державними органами, НАК «Нафтогаз України» та іншими учасниками розрахунків за природний газ й передбачено порядок проведення розрахунків за природний газ виключно в межах бюджетного року. За твердженнями відповідача, на виконання вищевказаних положень закону сторонами укладено Спільні протокольні рішення, якими змінено строки виконання відповідачем обов'язку з оплати частини отриманого природного газу за Договором № 15-829-Н від 30.06.2016, також сторони відмовилися від застосування штрафних та інших фінансових санкцій, передбачивши відповідальність за невиконання зобов'язань за Спільними протокольними рішеннями. Ці рішення відповідачем виконано, визначені суми грошових коштів позивачу перераховано, доказів порушення відповідачем зобов'язань за Спільними протокольними рішеннями позивачем не надано. Крім цього, в обгрунтування своєї позиції відповідач посилався на постанови Верховного Суду України щодо правових висновків, відсутності підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення пені у випадках укладення сторонами спору договору про організацію взаєморозрахунків, відтак зміну строків та порядку виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором за договором про постачання газу. За відсутності вини відповідача у виконанні договірних зобов'язань перед позивачем, позовні вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат, 3 % річних є безпідставними, оскільки таке право позивача не передбачене діючим законодавством України тощо.

На підставі ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Зобов'язанням згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як встановлено матеріалами справи, 30.06.2013 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (позивачем, продавцем за договором) та ТОВ «Уманьгаз Збут» (відповідачем, покупцем за договором) укладено договір № 15-829-Н на купівлю - продаж природного газу (далі Договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю в 2015 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах Договору. Газ, що продається за Договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

За умовами п.п. 6.1, 6.2 Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання - передачі газу за розрахунковий місяць.

Розділом 7 Договору сторони передбачили відповідальність, зокрема п. 7.2 відповідальність відповідача за прострочення оплати фактично отриманого за Договором природного газу у вигляді сплати пені.

В подальшому між сторонами укладались Додаткові угоди до Договору, а саме:

15.10.2015 додаткову угоду № 1, якою внесено зміни в розділ про ціну газу.

03.11.2015 укладено додаткову угоду № 2, в якій викладено в новій редакції пункт 7.2 Договору, а саме: «У разі невиконання покупцем п. 6.1 він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу».

04.11.2015 укладено додаткову угоду № 3, якою внесли зміни в Договір щодо ціни газу.

18.12.2015 укладено додаткову угоду № 4, якою внесено доповнення до п. 6.2. Договору: Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за Договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено Спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 11 січня 2005 № 20.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525, 526 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору протягом липня - грудня 2015 року позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ в узгоджених сторонами обсягах на загальну суму 75 490 040,22 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.07.2015 на суму 7 381 500,36 грн., від 31.08.2015 на суму 4 863 074,53 грн., від 30.09.2015 на суму 5 218 510,44 грн., від 31.10.2015 на суму 12 855 882,04 грн., від 30.11.2015 на суми 1 834 115,47 грн. та 17 202 303,18 грн., від 31.12.2015 на суму 26 134 654,20 грн., які підписано повноваженими представниками сторін та скріплено їх печатками, правильність та законність сторонами не оспорюється.

Відповідач повністю перерахував кошти за отриманий протягом липня-грудня 2015 року газ, однак розрахунки провів із порушеннями строків, в зв'язку з чим позивач пред'явив до стягнення з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Як вище згадувалось,заперечуючи проти позову, відповідач посилався на Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України № 2966 від 18.12.2015 на суму 7 354 000, 00 грн., № 2965 від 18.12.2015 на суму 500 000, 00 грн., № 2896 від 17.12.2015 на суму 1 000 000, 00 грн., № 2437 від 19.11.2015 на суму 3 000 000, 00 грн., 3 2413 від 18.11.2015 на суму 14 750 400, 00 грн., № 2411 від 18.11.2015 на суму 200 000, 00 грн., № 2228 від 20.10.2015 на суму 2 579 221, 00 грн. Згадані протокольні рішення підписано між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Черкаській області, департаментом фінансів Черкаської обласної державної адміністрації, ТОВ «Уманьгаз Збут» та НАК «Нафтогаз України». Предметом цих протокольних рішень є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 11.01.2005 № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій». На думку апелянта, Спільними протокольними рішеннями змінено умови розрахунків за спожитий природний газ за Договором.

Так, відповідно до предмету названих відповідачем Спільних протокольних рішень іх сторони визначили порядок перахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам за пільги та субсидії населенню на оплату за природний газ.

Згадані протокольні рішення не стосуються прав й обов'язків сторін за Договором та додатковими угодами до нього, вони не змінюють й умов Договору. В період підписання цих Спільних протокольних рішень позивач та відповідач як сторони за Договором уклали Додаткові угоди № 2 від 03.11.2015, № 3 від 04.11.2015, № 4 від 18.12.2015, однак жодних змін до порядку та строків розрахунків відповідачем за отриманий природний газ позивачеві сторони не внесли. Навпаки, в кожній з наведених Додаткових угод сторони зазначили окремим пунктом про те, що решта умов Договору залишаються незмінними і обов'язковими для виконання сторонами.

Крім цього, Спільні протокольні рішення підписано на загальну суму 29 383 621 грн., тоді як загальна вартість поставленого позивачем природного газу протягом спірного періоду складає 75 490 040,22 грн.

Додатковою угодою № 2 від 03.11.2015 сторони виклали в новій редакції п. 7.2 Договору й відповідно передбачили відповідальність відповідача як покупця у разі невиконання пункту 6.1 Договору, а саме сплату продавцю окрім суми заборгованості, пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. Ця додаткова угода укладена між сторонами за Договором в період, коли почали підписуватися Спільні протокольні рішення (перше протокольне рішення було підписане 20.10.2015), проте жодних змін щодо строків розрахунків в зв'язку з підписанням цих протокольних рішень не вносилось, проте навпаки чітко виписано обов'язок відповідача сплатити пеню у разі несплати коштів до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання - передачі газу за розрахунковий місяць.

Додатковою угодою № 4 від 18.12.2015 сторони доповнили п. 6.2 Договору (яким регулюється питання строку оплати за газ) абзацом про умови зарахування коштів як передплату, зокрема, в разі погашення такої заборгованості на підставі Спільних протокольних рішень, підписаних сторонами на підставі постанови КМУ від 11.01.2005 № 20, проте також не внесено жодних змін щодо строків розрахунків за Договором.

З огляду на наведене, місцевий суд дійшов правомірного висновку, що умови розрахунків за спожитий природний газ за Договором вищезгаданими Спільними протокольними рішеннями не змінювались.

Посилання відповідача у відзиві на позов на постанови Верховного Суду України підставно не прийнято місцевим судом до уваги, адже вони постановлені у спорах не з подібних правовідносин, в даній справі умовами Спільних протокольних рішень строки виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем за Договором не змінювалися, договори про взаєморозрахунки не укладались тощо.

Крім цього, Договір не має жодних посилань на залежність розрахунків відповідача перед позивачем від своєчасності надання субвенцій державою.

За приписами ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.6.1 Договору відповідач зобов'язався здійснювати остаточний розрахунок за фактично переданий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу. Однак згідно розрахунку позивача, який відповідачем не спростовано, суми по актах приймання-передачі природного газу були перераховані із порушеннями строків, встановлених Договором, зокрема, по акту від 31.07.2015 кошти сплачені в повній сумі 21.10.2015, по акту від 31.08.2015 - 19.11.2015, по акту від 30.09.2015 - 23.11.2015, по акту від 31.10.2015 - 23.11.2015, по акту від 30.11.2015 - 23.12.2015, по акті від 31.12.2015 - 28.01.2016.

Положеннями ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Учасники господарських відносин на підставі ст. 216 ГК України несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до ст. 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, які можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені) відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Перевіривши додані позивачем до позовної заяви розрахунки пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, місцевий суд дійшов висновку, що розрахунки виконано вірно, враховано всі перераховані кошти на оплату вартості поставленого газу, правильно пораховано періоди прострочення сплати коштів (тобто в періоди прострочення не враховані дні, коли кошти були фактично сплачені), взято до уваги зміну розмірів облікової ставки НБУ, від якої залежить розмір пені,а також те, що 2016 рік складається із 366 днів і саме ця цифра застосована при розрахунку пені та 3 процентів річних, індекси інфляції нараховано за місяці, в яких прострочення сплати складало більше 15 днів, та враховано місяці, коли індекс інфляції був менший одиниці. Відповідно безпідставними та необґрунтованими видаються доводи відповідача (апелянта) щодо неправильних розрахунків індексу інфляції на прострочені суми сплати боргу за поставлений природний газ.

Помилковими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та суперечать правовим висновкам Верховного Суду України, є доводи відповідача про те, що інфляційні втрати та 3% річних можуть стягуватися з боржника лише разом з боргом.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 195 208,54 грн. інфляційних втрат, 55 983,39 грн. 3% річних та 880 180,11 грн. пені, які позивачем доведено належними та допустимими доказами, не спростовано відповідачем, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Уманьгаз Збут» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Черкаської області від 29.09.2016 у справі № 927/967/16 - без змін.

Матеріали справи № 927/967/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко