РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2016Справа №910/19566/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця"

до Приватного акціонерного товариства "Київстар"

про стягнення 15 581,43 грн. та зобов'язання забрати майно

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Корнійчук О.О. - за довіреністю від 25.10.2016р.;

від відповідача: Савченко А.В. - довіреність №260 від 23.03.2016р.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Київстар" про стягнення 15 581,43 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо забрання майна після припинення дії Договору зберігання №ПЗ/ШЧ1-09583/НЮ від 03.03.2009 року, та оплати вартості отриманих від позивача послуг зберігання майна за час фактичного знаходження майна після припинення дії вказаного договору.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов та:

1) Зобов'язати Приватне акціонерне товариство "Київстар" забрати у Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" майно із зберігання, а саме: телекомунікаційне обладнання стільникового зв'язку (Блок-контейнер дизель-генераторний - 1 комплект), яке знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський р-н., з.п. Озерне, Південно-Західної залізниці.

2) стягнувши з відповідача на свою користь 15 581,43 грн. - боргу, 2 756,39 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 23.11.2016 року.

23.11.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 23.11.2016 року оголошено перерву до 30.11.2016 року.

В судовому засіданні 30.11.2016 року представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відвід судді.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 30.11.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2009 року між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця"; далі по тексту - зберігач, позивач, ПАТ "Українська залізниця") та Закритим акціонерним товариством «КИЇВСТАР Дж. ЕС. ЕМ.» (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Київстар"; далі по тексту - відповідач, поклажодавець, ПАТ "Київстар") укладено Договір зберігання №ПЗ/ШЧ1-09583/НЮ (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) в порядку та на умовах, визначених цим Договором згідно Акту прийому-передачі обладнання (Додаток №1), що є невід'ємною частиною цього Договору, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне оплатне зберігання телекомунікаційне обладнання стільникового зв'язку (надалі іменується "майно"). Під строковим зберіганням сторони домовитися розуміти виконання всіх заходів для забезпечення схоронності майна, згідно даного договору протягом терміну його дії.

29.05.2009 року на виконання умов Договору відповідачем передано, а позивачем прийнято обладнання (блок-контейнер дизель-геераторний 1 комплект), що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, з.п. Озерне, Південно-Західної залізниці, що підтверджується підписаним між сторонами актом прийому-передачі обладнання від 29.05.2009 року.

Відповідно до п. 4.1. Договору за зберігання майна Поклажодавець сплачує Зберігачу кошти у розмірі 1 731,27 грн. в тому числі ПДВ 20% 288,54 грн., на місяць відповідно до додатку 2 до даного договору. Вартість послуг визначена за 1 місяць разом з ПДВ і сплачується Поклажодавцем до 25 числа поточного місяця.

Згідно з п. 4.2. Договору щомісячно до 10 числа поточного місяця надання послуг Зберігай надає Поклажодавцю рахунки на попередню оплату послуг в сумі визначеній в п. 4.1 даного Договору. Поклажодавець здійснює оплату рахунків протягом 10 календарних днів з моменту отримання рахунку, шляхом банківського переказу відповідних сум на розрахунковий рахунок Зберігана.

Якщо зберігання Майна припинилося достроково, Поклажодавець сплачує Зберігачу пропорційну частину плати за зберігання (п. 4.3. Договору).

Пунктом 4.4. Договору передбачено, що якщо Поклажодавець після закінчення строку даного Договору не забрав майно, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час його зберігання.

Відповідно до п. 7.1. Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 01.12.2009р.

Строк дії даного Договору може бути продовжений за спільною згодою Сторін(п. 7.2. Договору).

Згідно з п. 7.3. Договору у разі відсутності заперечень/заяв Сторін, щодо припинення Договору в строк, згідно п. 7.1., за один місяць до моменту збігання строку дії Договору, Договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах.

Договір може бути розірваний в односторонньому порядку будь-якою зі Сторін, у разі невиконання або неналежного виконання умов даного Договору іншою Стороною, шляхом направлення письмового попередження за один календарний місяць до дати розірвання. Даний Договір може бути розірвано Поклажодавцем в односторонньому порядку, у випадку виникнення технічної необхідності, в порядку передбаченому даним пунктом (п. 7.4. Договору).

Листом від 22.10.2015 року №1996 позивач повідомив відповідача про припинення дії Договору з 02.12.2015 року, а також просив відповідача до 12.12.2015 року демонтувати та вивезти обладнання.

Листом від 18.11.2015 року вих. №30071/01 відповідач повідомив позивача, що не вбачає підстав для розірвання Договору.

Листом від 09.02.2016 року вих. №236 позивач звернувся до відповідача з вимогою про вивезення майна та оплату вартості послуг за час фактичного зберігання майна за грудень 2015р. та січень 2016 року. Однак відповіді на вказаний лист не отримав, а майно залишилося не вивезеним відповідачем.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що після розірвання Договору відповідач не забрав майно та не сплатив вартість послуг зберігання майна за час фактичного його зберігання (з грудня 2015 року по серпень 2016 року) в розмірі 15 581,43 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач керуючись п. 7.3. Договору, належним чином повідом відповідача про припинення дії Договору з 02.12.2015 року, в зв'язку з чим суд дійшов до висновку, що Договір є таким що припинено з 02.12.2015 року.

Відповідно до п. 3.1.2. Договору поклажодавець зобов'язаний після закінчення строку дії Договору забрати у Зберігача майно.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В зв'язку з тим, що дія Договору припинена з 02.12.2015 року, а відповідачем не надано доказів вивезення майна, то суд дійшов до висновку що відповідачем не забрано майно, а тому позовні вимоги про зобов'язання відповідача забрати у позивача майно із зберігання нормативно та документарно доведені, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 15 581,43 грн. боргу за час фактичного зберігання майна (з грудня 2015 року по серпень 2016 року) за Договором, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Відповідачем надано платіжне доручення №883173 від 07.10.2016 року на суму 15 581,43 грн., яким підтверджується оплата боргу перед позивачем за час фактичного зберігання майна (з грудня 2015 року по серпень 2016 року) за Договором в сумі 15 581,43 грн. (належним чином завірена копія платіжного доручення міститься в матеріалах справи), в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Приватне акціонерне товариство "Київстар" (03113, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 53; ) забрати у Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, ВУЛИЦЯ ТВЕРСЬКА, будинок 5; ) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (01601, м. Київ-30, вул. Лисенко, 6; ) майно із зберігання, а саме: телекомунікаційне обладнання стільникового зв'язку (Блок-контейнер дизель-генераторний - 1 комплект), яке знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський р-н., з.п. Озерне, Південно-Західної залізниці.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київстар" (03113, м. Київ, ВУЛИЦЯ ДЕГТЯРІВСЬКА, будинок 53; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (01601, м. Київ-30, вул. Лисенко, 6; ) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

4. В решті задоволення позовних вимог - відмовити.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 23.12.2016 року.