КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа№ 910/14790/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Корсакової Г.В.

Представники сторін:

позивач: не з'явився;

відповідач: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПТ-Україна" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 у справі № 910/14790/16 про припинення провадження (суддя Марченко О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПТ-Україна"

до Антимонопольного комітету України

про скасування рішення від 13.07.2016 та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 провадження у справі № 910/14790/16 припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що згідно з положеннями ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 28 Закону України «Про публічні закупівлі», позов підлягає розгляду окружним адміністративним судом міста Києва як спір з приводу оскарження рішень АМК з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВПТ-Україна" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти рішення по суті.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, враховуючи положення ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», висновки Верховного суду України по справі № 21-688а15, на думку апелянта, справи про оскарження рішень АМК повинні розглядати господарські суди. Так, скаржник зазначив про те, що звернувшись до господарського суду з вказаним позовом, скористався своїм правом відповідно до ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Апелянт зазначає, що вказана норма до цього часу не змінена, являється діючою та має переваги над окремим думками суддів в судах всіх інстанцій.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/14790/16 для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПТ-Україна" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 передано на розгляд сформованої колегії суддів у складі: Станік С.Р., Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2016 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ВПТ-Україна" строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 у справі № 910/14790/16, апеляційну скаргу прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.12.2016.

Сторони в судове засідання 13.12.2016 своїх представників не направили, причин неявки суд не повідомили, про розгляд справи були повідомлені належним чином (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення № 948, № 407). Через канцелярію суду заяв та клопотань не подавали.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору.

У п. 3 Постанови № 11 від 17.10.2014 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії-" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, встановленого ч. 2 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників позивача та відповідача.

Частиною п'ятою статті 106 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, позов мотивовано, зокрема, тим, що позивач звернувся до постійно діючої адміністративної колегії АМК з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель (публічних закупівель у зв'язку зі змінами, внесеними Законом України "Про публічні закупівлі") зі скаргою про порушення Регіональною філією положень Закону України "Про публічні закупівлі" при проведенні конкурсних торгів на закупівлю: "25.73.6 - Інструменти, інші 44510 - Знаряддя (пластини твердосплавні для обточки колісних пар)"; оголошення від 21.03.2016 №080948, ВДЗ № 54 (21.03.2016). За результатами проведення зазначених конкурсних торгів найвигіднішою замовник визнав пропозицію Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадроліт" (далі - ТОВ "Квадроліт") та рішенням комітету з конкурсних торгів, оформленого протоколом від 19.05.2016 №611, акцептовано пропозицію вказаного товариства. Позивач у скарзі до названої Адміністративної колегії зазначав про те, що ТОВ "Квадроліт" порушено положення частини сьомої статті 28 Закону України "Про публічні закупівлі"; так, ТОВ "Квадроліт", введено замовника конкурсних торгів в оману та надано зразок продукції, яка не є еквівалентом продукції, що закуповується, не є її власником і не представляє інтересів виробника в розумінні вимог документації зазначених торгів. Рішенням Антимонопольного комітету України від 13.07.2016 відмовлено у задоволенні скарги позивача від 27.05.2016 № 410/05.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до суду з позовом про скасування рішення від 13.07.2016 та зобов'язання вчинити певні дії.

20.09.2016 Антимонопольний комітет України подав до суду клопотання про припинення провадження у справі, яке мотивоване тим, що даний спір підлягає розгляду окружним адміністративним судом міста Києва як спір з приводу оскарження рішень АМК з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 провадження у справі № 910/14790/16 припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що, враховуючи положення ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 28 Закону України «Про публічні закупівлі», позов підлягає розгляду окружним адміністративним судом міста Києва як спір з приводу оскарження рішень АМК з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель.

Київський апеляційний господарський суд, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши доводи апелянта та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 прийнята з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, зроблені місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі висновки відповідають обставинам справи, судом вірно застосовано норми процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності; а статей 1, 41, 12 ГПК України - господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб'єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, передбачених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель, адміністративні справи, відповідачем у яких є закордонне дипломатичне чи консульське представництво України, його посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, про заборону (примусовий розпуск, ліквідацію) політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інтонації погоджується з судом першої інтенції про те, що позов підлягає розгляду окружним адміністративним судом міста Києва як спір з приводу оскарження рішень АМК з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель.

У пункті 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, що справа зі спору непідвідомча господарському суду (стаття 12 ГПК).

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом про необхідність припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки такий спір не підвідомчий господарському суду.

Щодо доводів апелянта в обґрунтування підстав скасування судового рішення про те, враховуючи положення ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», висновки Верховного суду України по справі № 21-688а15, справи про оскарження рішень АМК повинні розглядати господарські суди, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Згідно ч. 2 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Так, Законом України «Про захист економічної конкуренції», який визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин, саме і встановлено інший порядок судового вирішення спорів за участю органів АМК.

Разом з тим, відповідно до преамбули Закону України «Про публічні закупівлі» цей Закон установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Згідно з ч. 12 ст. 18 Закону України «Про публічні закупівлі», рішення органу оскарження може бути оскаржене суб'єктом оскарження, замовником у судовому порядку протягом 30 днів з дня його оприлюднення в електронній системі закупівель.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель, вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

З огляду на зміст ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та зважаючи на положення ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, справи зі спорів про оскарження рішень органів АМК підвідомчі господарським судам і підлягають розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України, за винятком відповідно до положень ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішення справ щодо оскарження рішень АМКУ з розгляд скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17.06.2015 у справі № 910/1331/14 та від 23.06.2015 у справі № 21-688а15.

Таким чином, доводи апелянта в обґрунтування підстав скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 у справі № 910/14790/16 не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні та необґрунтовані.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала прийнята з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв'язку з чим у суду апеляційної інстанції відсутні обумовлені ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстави для зміни або скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 у справі № 910/14790/16.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, а тому ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПТ-Україна" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 у справі № 910/14790/16 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 у справі № 910/14790/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14790/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

Г.В. Корсакова