ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа № 921/456/16-г/5

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Аріол" № 85 від 20.10.2016

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2016

у справі № 921/456/16-г/5

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", вул.. Січових Стрільців, 60 ( стара назва: Артема,60) м. Київ, 04050

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Аріол", м.Тернопіль,

про стягнення 754 891,14грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3-представник

від відповідача: ОСОБА_4-представник

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотань про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку ст. 811 ГПК України, учасниками судового процесу не заявлено.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2016 у справі № 921/456/16-г/5 (суддя Андрушків Г.З.) позовні вимоги задоволено; стягнено з ТОВ "Аріол", , м.Тернопіль на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", м. Київ 500 000,00грн. простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 131 718грн.79коп. простроченої заборгованості по відсотках, 104 749,83грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 18 604,03грн. пені та несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом та 1 1326грн.09грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

ТОВ «Аріол» подано апеляційну скаргу № 85 від 20.10.2016, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що при прийнятті рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник зазначає, що у вересні 2015 року товариство надавало розпорядження засобами платіжної системи «Клієнт-Банк», а саме платіжні доручення стосовно перерахування наявного залишку коштів з поточного рахунку товариства відкритого у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на погашення кредитної заборгованості за кредитними зобов»язаннями товариства перед банком. Однак, банк не виконав надані товариством розпорядження та не перерахував грошові кошти, що спричинило безпідставне зростання відповідальності товариства перед банком.

Також, скаржник зазначає, що ТОВ «Аріол» неодноразово зверталось із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог до позивача стосовно зарахування наявних грошових коштів на поточному рахунку товариства в рахунок погашення кредитних зобов»язань товариства перед банком, проте судом належним чином не перевірено наявність заборгованості у позивача перед відповідачем, однорідність заявлених вимог та настання строку їх виконання.

Скаржник вважає, що заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог надіслані відповідачем позивачу є односторонніми правочинами стосовно припинення між сторонами грошового зобов»язання в сумі 429 845,58грн..

ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що в апеляційній скарзі скаржник не вказав які саме і яким чином порушені норми матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції встановив наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, 19 грудня 2014 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) та ТОВ Аріол (позичальник), укладено договір про невідновлювану кредитну лінію №1655-01-14 (кредитний договір), за умовами п.1.1. якого банк відкриває позичальникові невідновлювану кредитну лінію на загальну суму 500 000,00 гривень, а позичальник зобовязується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 18 грудня 2015 року і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору..

Для обліку коштів, що надаються за рахунок кредитної лінії банк відкриває позичковий рахунок №8001, код банку 300131.

Позичальник зобовязується використовувати кредитні кошти, що отримані за цим договором, на поповнення обігових коштів (п.4.1 кредитного договору).

Згідно із п. 3.1 кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками:

а) 19% (девятнадцять процентів) річних за період з дня надання до терміну повернення кредиту, що зазначений в п.1.1. цього договору.

b) 28,5% (двадцять вісім цілих пять десятих процентів) річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п.1.1 цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.4.5., 6.1 цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Розрахунок процентів здійснюється за період користування кредитними коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення коштів на позичковий рахунок позичальника. Розрахунок процентів за день видачі здійснюється як за повний день, а за день повернення не здійснюється. Розрахунок процентів здійснюється виходячи з 365 днів у році ) 366 днів у високосному році, в місяці за календарем (п.3.3. кредитного договору).

Згідно п. 3.4 кредитного договору нарахування та сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється одночасно з погашенням заборгованості за кредитом але не пізніше за термін погашення кредиту, що вказаний в п.1.1 цього договору.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. ( п. 8.5. кредитного договору).

В ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу, як позичальнику за кредитним договором, кредитні кошти в сумі 500 000,00грн. що підтверджується меморіальним ордером №44531 від 19.12.2014р. (а.с.34) та випискою по особовому рахунку ТОВ Аріол за період з 19.12.2014 по 19.12.2014 (а.с.35-36).

Позивач стверджує, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором щодо повернення суми отриманого кредиту в установлений договором строк (18 грудня 2015 року), сплати процентів за користування кредитом не виконав і станом на 21.06.2016 заборгованість відповідача за кредитним договором по тілу кредиту становить 500 000,00грн. та по сплаті процентів за користування кредитом, які нараховані позичальнику за період з 19.12.2014 по 20.06.2016 становить 131 718,79 грн., направлена відповідачу вимога за вих. №24.2.2/410 від 11.07.2016 (а.с.20) про виконання зобов'язань за договором про невідновлювану кредитну лінію №1655-01-14 від 19.12.2014р., в якій позивач вимагав негайного усунення порушень та виконання зобов'язань щодо сплати заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, залишилась без відповіді та задоволення.

Вищенаведене стало підставою для звернення Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", м. Київ до ТОВ "Аріол", , м.Тернопіль на користь 500 000,00грн. простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 131 718грн.79коп. простроченої заборгованості по відсотках, 104 749,83грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 18 604,03грн. пені та несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом в судовому порядку.

Згідно із ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.529 ЦК України).

Згідно із ст.193 ГК України та ст. 526 ЦК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як зазначалось вище, між сторонами укладено договір про невідновлювану кредитну лінію №1655-01-14 (кредитний договір) від 19.12.2-14 за умовами п.1.1. якого банк відкриває позичальникові невідновлювану кредитну лінію на загальну суму 500 000,00 гривень, а позичальник зобовязується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти до 18 грудня 2015 року і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору..

Відповідно до п. 2.4. кредитного договору позичальник зобовязується повернути кредитні кошти банку в строк, що вказаний в п.1.1. цього договору, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази та не подано таких і в суд апеляційної інстанції, виконання відповідачем своїх зобов"язань щодо повернення до 18 грудня 2015 року суми отриманих кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, отже заборгованість відповідача по кредиту становить 500 000,00грн. та по сплаті процентів за користування кредитом 131 718,79 грн.

Згідно із ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно із ст. 526, ст.530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк.

Відповідно до п.7.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення позичальником термінів платежів, передбачених п.п. 1.1, 2.5, 3.4., 3.6, 4.5, 6.1, 8.3. цього договору, а також будь-яких інших термінів платежів, що передбачені цим Договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Враховуючи наведене судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем порушено строки повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в терміни, передбачені п.п. 1.1., кредитного договору, у зв'язку із чим він повинен нести відповідальність, передбачену п.7.1 кредитного договору з врахуванням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ч. 6 ст. 232 ГК України та п. 6.4. кредитного договору, у вигляді сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення за несвоєчасне повернення кредиту за період з 18.12.2015р. по 17.06.2016р. в розмірі 104 749,83 грн. та за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом (з урахуванням періоду прострочення сплати процентів) за період з 18.12.2015р. по 17.06.2016р. в сумі 18 604,03 грн.

Не береться до уваги посилання скаржника на те, що зобовязання відповідача є припиненими на суму коштів, яка була на поточному рахунку ТОВ "Аріол" у даному банку, а саме на суму 429 845,58грн.; між товариством і банком виникли і існують зустрічні однорідні вимоги , припинення яких в силу положень ст..601 ЦК України та ст..203 ГК України може бути здійснено зарахуванням цих вимог сторонами, про що товариство неодноразово зверталось до банку з відповідними заявами (№119 від 25.12.2015, №13 від 12.02.2016).

Скаржник зазначає, оскільки ним (відповідачем) направлялись вказані кошти на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №1655-01-14 від 19.12.2014 платіжним дорученням через засоби системи "Клієнт-Банк" у вересні 2015 року, проте, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" не виконав своїх зобовязань по договору на розрахунково - касове обслуговування щодо обслуговування рахунків ТОВ "Аріол" та не зарахував даних грошових коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості товариства перед банком.

Також скаржник вважає, що оскільки на поточному рахунку товариства у АТ Банк Фінанси та Кредит обліковується залишок грошових коштів в сумі 429 845,58грн., а товариство є боржником банку за кредитним договором №1655/01-14 від 19.12.2014, то відповідно між товариством і банком виникли і існують зустрічні однорідні вимоги , припинення яких в силу положень ст..601 ЦК України та ст..203 ГК України може бути здійснено зарахуванням цих вимог сторонами, про що товариство неодноразово зверталось до Банку з відповідними заявами (№119 від 25.12.2015, №13 від 12.02.2016).

З огляду на викладене судова колегія зазначає наступне.

Відповідачем не надано суду доказів надання ним АТ Банк Фінанси та Кредит у вересні 2015 року розпорядження шляхом надання платіжних доручень через систему Клієнт-Банк про перерахування належних йому коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості товариства перед банком як і не надав доказів невиконання банком умов укладеного між ними договору на розрахунково - касове обслуговування щодо обслуговування рахунків ТОВ Аріол;

Відповідно до ч. 1 п. 2.7 кредитного договору позичальник безвідзивно та безумовно доручає банку та уповноважує банк у разі несвоєчасного повернення кредиту (його частини) або несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, або комісійної винагороди, як у разі настання терміну повернення кредиту його частини) і терміну сплати процентів, комісійної винагороди, так і у разі виникнення відповідно до умов цього договору зобовязання позичальника достроково повернути кредит і сплатити проценти, комісійну винагороду, здійснювати, договірне списання грошових коштів з будь-яких рахунків позичальника на всю суму заборгованості за цим Договором.

Згідно із ч.5 п. 2.7 кредитного договору сторони встановили, що вказане положення є правом а не обовязком банку, і не звільняє позичальника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Отже, нормами чинного законодавства України та умовами кредитного договору передбачено право, а не обовязок банку здійснювати договірне списання грошових коштів з будь-яких рахунків позичальника у випадку порушення позичальником умов кредитного договору, і невиконання, саме так стверджує відповідач, банком, зобовязань за договором на розрахунково-касове обслуговування, також не звільняє товариство від відповідальності за невиконання зобовязань за кредитним договором..

Відповідно до ст..601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до норм п. 4-1 ст.602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №612 Про віднесення Публічного акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит до категорії неплатоспроможних виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року №171 Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ Банк Фінанси та Кредит та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку, а відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року №898 Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію акціонерного товариства Банк Фінанси та Кредит Фондом прийнято рішення від 18 грудня 2015 року №230 Про початок процедури ліквідації АТ Банк Фінанси та кредит та делегування повноважень банку.

Частиною 5 статті 36 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб закріплено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

В матеріалах справи відсутні та не надані суду апеляційної інстанції докази звернення до АТ Банк Фінанси та Кредит із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог до запровадження у банку тимчасової адміністрації, тобто до 17.09.2015 року, а як вбачається із листів відповідача, з такими заявами він звернувся до банку 25.12.2015 №119 та 16.08.22016 №68.

Отже на такі зарахування поширюються обмеження, встановлені Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно із абз.2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не надано суду достатніх та обгрунтованих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що рішення прийняте із дотриманням норм законодавства та у відповідності до обставин справи, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за перегляд рішення суду у даній справі в апеляційному порядку покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.10.2016 у справі № 921/456/16-г/5 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу направити у Господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Орищин Г.В.