ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 грудня 2016 року Справа № 904/9643/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М.- головуючого (доповідач у справі),
Короткевича О.Є.,
Панової І.Ю.
розглянувши матеріали касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС", м. Київ
на постанову та ухвалувід 29.11.2016 Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 господарського суду Дніпропетровської області
проповернення зустрічної позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС" про усунення перешкод у користуванні власністю
у справі№ 904/9643/16 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомпершого заступника прокурора Дніпропетровської області, м. Дніпро, в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро
дотовариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС", м. Київ
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1. приватне підприємство "Цесія", м. Дніпро 2. комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Лівобережжя", м. Дніпро
провитребування майна
ВСТАНОВИВ:

Подана ТОВ "ТУЛС" касаційна скарга від 30.11.2016 (без номеру) не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Так, відповідно до норм ч. 4 ст. 111 ГПК України до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні.

Відповідно до норм ст. 1111 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до неї документів, які у цієї сторони відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов'язки сторін….

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ГПК України прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

ТОВ "ТУЛС" не було належним чином дотримано вказаних вимог, оскільки до поданої касаційної скарги не додано належних доказів направлення її копії іншим учасникам у справі - першому заступнику прокурора Дніпропетровської області, та третім особам у справі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - приватному підприємству "Цесія" та комунальному житлово-експлуатаційному підприємству "Лівобережжя".

Неповідомлення сторони у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цієї сторони, принципи рівності та змагальності сторін, закріплені статтями 42, 43 ГПК України та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1113 ГПК України є підставою для неприйняття скарги до розгляду та повернення її господарським судом.

Крім цього, заявником касаційної скарги в порушення ч. 4 ст. 111 ГПК України до касаційної скарги не додані докази сплати судового збору в установленому порядку та розмірі, при цьому в касаційній скарзі викладено клопотання про надання відстрочки по сплаті суми судового збору.

В цьому клопотанні заявник просить відстрочити йому сплату судового збору за подання касаційної скарги, посилаючись на перебування підприємства скаржника у скрутному фінансовому стані, обумовленому світовою фінансовою кризою та складною економічною ситуацією, яка склалась в Україні із курсом іноземних валют.

Розглядаючи вказане клопотання про надання відстрочки по сплаті суми судового збору, колегія суддів виходить з наступного.

Розміри ставок судового збору, що сплачується при зверненні із касаційною скаргою у господарській справі визначені приписами пп. 7 ч. 2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір"(у редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII, що набрав чинності 01.09.2015).

За приписами ст. 8 цього ж закону, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому, слід зазначити, що за приписами норм ст. 8 Закону України "Про судовий збір" відстрочення у сплаті судового збору є правом суду, а відповідне клопотання розглядається виходячи із визначених стороною обставин, що унеможливлюють сплату судового збору та підтвердження цих обставин належними доказами.

Виходячи з наведених приписів ст. 8 Закону України "Про судовий збір", єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

При цьому відстрочення сплати судового збору може мати місце на строк не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ст. 1118 ГПК України такий строк не може перевищувати одного місяця з моменту прийняття касаційної скарги до провадження.

У той же час заявник у порушення вимог ст. 33 ГПК України не надав жодних доказів на підтвердження як перебування підприємства скаржника у важкому фінансовому стані, та й доказів, які б давали підстави стверджувати про поліпшення його матеріального стану та спроможність сплатити судовий збір у повному обсязі протягом вищезазначеного місячного строку.

Більше того, ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У даному випадку заявником касаційної скарги є юридична особа - суб'єкт господарювання, який здійснює господарську (підприємницьку) діяльність на власний ризик з метою одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Приймаючи до уваги вищевикладене та оцінивши доводи та обставини, що наведені в обґрунтування заяви про відстрочення від сплати судового збору, колегія суддів зазначає, що в порушення норм ст.ст. 33, 34 ГПК України скаржником не було додано до клопотання жодних доказів на підтвердження викладених в клопотанні обставин щодо тяжкого майнового становища скаржника.

Отже, з огляду на імперативні приписи ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору.

За таких обставин до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, що є підставою для повернення касаційної скарги згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 1113 ГПК України після усунення обставин, зазначених в пунктах 1, 2, 3, 4 і 6 частини першої цієї статті, касаційна скарга може бути подана повторно.

Керуючись ст. 129 Конституції України, нормами ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст. 42 Господарського кодексу України та ст. 111, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1113, ст.ст. 1118, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

УХВАЛИВ:

1. Клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС" про надання відстрочки по сплаті несплаченого судового збору відхилити.

2. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ТУЛС" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.11.2016 та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2016 у справі № 904/9643/16 повернути заявнику.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді О.Є. Короткевич

І.Ю. Панова