ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2016 р. Справа № 925/1300/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Голосінською Н.М., за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1. за довіреністю,

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні господарського суду Черкаської області у м. Черкаси справу за позовом Державного підприємства «Приладобудівний завод «Райдуга», м. Сміла, Черкаська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смілянська Хлодня», с. Холоднянське, Смілянський район, Черкаська область

про стягнення 42495 грн. 75 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатором Державного підприємства «Приладобудівний завод «Райдуга» заявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смілянська Хлодня» про стягнення 42495 грн. 75 коп. із яких : 28500 грн. боргу за надані послуги, 1682 грн. 80 коп. 3% річних та 12812 грн. 95 коп. втрат від інфляції.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав та мотивів, зазначених у позові.

Представник відповідача у письмовому відзиві та у судовому засіданні проти позову заперечила, мотивуючи тим, що вимоги позивача безпідставні, доказів надання позивачем послуг немає.

У судовому засіданні згідно з ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі-ГПК України) було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши наявні у справі докази суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних правових підстав та мотивів.

01.09.2011 між Державним підприємством «Приладобудівний завод «Райдуга» (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Смілянська Хлодня» (Замовник) укладений договір №66, відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе обовязки контролювати пропускний режим на обєкт Замовника (а.с. 20).

Відповідно до п. 1 Договору виконавець зобовязаний виконувати контрольні функції за проходженням та проїздом на територію підприємства Замовника.

Пунктом 2 Договору сторони визначили обовязки Замовника: своєчасно подавати заявки на оформлення документів, повязаних з пропускним режимом (п. 1.1); своєчасно проводити оплату функцій, обумовлених договором (п.2.2).

Згідно з п. 3.1 Договору за виконання функцій, обумовлених договором, Замовник проводить щомісячну оплату, яка підтверджується підписанням двостороннього акту на суму сімсот пятдесят грн.

Додатковою угодою від 01.11.2012 пункт 1 Договору від 01.09.2011 викладено у такій редакції: « 1. В звязку з збільшенням кількості працівників та одиниць автотранспорту які працюють на підприємстві Замовника та згідно пункту 3.1 договору №66 від 01.09.2011 змінюється щомісячна оплата, яка підтверджується підписанням двох сторін. Сума оплати становить з 01.11.2011 2000 грн.» (а.с. 21).

Постановою від 25.03.2015 Державне підприємство «Приладобудівний завод «Райдуга» визнаний банкрутом, введена процедура ліквідації, ліквідатором банкрута призначений арбітражний керуючий ОСОБА_3 (а.с. 8-13).

Згідно з наказом ліквідатора від 05.07.2016 №3 проведено інвентаризацію активів банкрута (а.с. 70).

Як вбачається з довідки до акту №1 інвентаризації розрахунків з покупцями, постачальниками та іншими дебіторами та кредиторами на обліку Позивача рахується дебіторська заборгованість ТОВ «Смілянська Ходня» в сумі 28500 грн. (а.с. 71).

14.05.2015 ліквідатор направив Відповідачу вимогу про сплату заборгованості у сумі 2000 грн. (а.с. 22).

23.07.2015 та 02.12.2015 ліквідатор направив Відповідачу вимоги про сплату заборгованості за надані послуги згідно з договором №66 від 01.09.2011 в сумі 28500 грн. (а.с. 24, 25).

В судовому засіданні представник Позивача пояснив, що Відповідач знаходиться на території Державного підприємства «Приладобудівний завод «Райдуга» і не має іншого способу проїзду на свою територію, окрім як через контрольно перепускний пункт Позивача.

Зазначену обставину представник Відповідача не заперечує, проте заперечує надання Позивачем послуг з контролю автотранспорту та працівників Відповідача на КПП Позивача.

Господарські зобовязання між сторонами виникли з моменту укладення договору, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за договором надання послуг виконавець зобовязаний за завданням замовника надати послугу, а останній її оплатити.

Відповідно до п. 2 Договору Замовник був зобовязаний своєчасно подавати заявки на оформлення документів, повязаних з пропускним режимом, тобто надавати Відповідачу завдання щодо порядку та обсягу послуг з контролю.

Пунктом 3.1 Договору сторони визначили, що за виконання функцій, обумовлених договором, Замовник проводить щомісячну оплату, яка підтверджується підписанням двостороннього акту.

Ухвалою суду від 22.11.2016 Позивача було зобовязано судом надати докази надання послуг відповідачу з контролю за проходженням та проїздом на територію підприємства, двосторонні акти, відповідно до яких щомісячно нараховується оплата, які передбачені п. 3.1 договору від 01.09.2011 №66 (а.с. 55-56).

Ухвалою від 08.12.2016 Відповідача зобовязано надати суду належним чином завірені копії актів виконаних робіт по договору №66 від 01.09.2011 за період з квітня по грудень 2014 року та з січня по квітень 2015 року (а.с. 66-67).

У клопотанні про недопустимість та неналежність доказів від 21.12.2016 Відповідач повідомив, що копії актів виконаних робіт по договору №66 від 01.09.2011 за період з квітня по грудень 2014 року та з січня по квітень 2015 року надати не може, оскільки вони у нього відсутні.

Позивач також не надав суду копій актів виконаних робіт по договору №66 від 01.09.2011 за період з квітня по грудень 2014 року та з січня по квітень 2015 року, які являються підставою для оплати послуг.

На виконання ухвали суду Позивач надав суду копії аркушів журналів, які містять записи про проїзд автотранспорту через КПП Позивача (а.с. 72-287), з яких вбачається, що працівники Позивача ведуть облік всього транспорту, який проїздить на територію підприємства та виїздить з нього. Проте, журнал не містить відомостей про надання послуг з контролю правомірності переміщення транспорту, громадян та вантажів на територію чи з території Товариства з обмеженою відповідальністю «Смілянська Хлодня», а тому суд не може прийняти ці документи як належні докази надання послуг з контролю.

Журнали містять графи, у яких мають зазначатись відомості про правомірність ввозу та вивозу матеріальних цінностей, але в них відсутні записи про здійснення контролю при вїзді та виїзді транспорту на територію Відповідача.

Представник Позивача не надав відомостей про обсяг повноважень, який був наданий Відповідачу на виконання договору №66, у Позивача немає доказів направлення Відповідачу завдань на виконання п. 2 Договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 ГПК України).

Позивач не надав господарському суду доказів виконання умов договору №66 від 01.09.2011 щодо отримання завдань Відповідача на порядок та обсяг послуг з контролю; фактичного надання послуг з контролю та складання двосторонніх актів за наслідками надання послуг.

Виходячи з вищевикладеного, Позивач не довів і доказами не підтвердив свого права на стягнення з Відповідача коштів у сумі 28500 грн., тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення із Відповідача на користь Позивача 28500 грн. боргу до задоволення не підлягають.

Також не підлягають до задоволення вимоги щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних та втрат від інфляції, оскільки ці вимоги є похідними від основної, у задоволенні якої суд відмовляє.

На підставі ст. 49 ГПК України понесені у даній справі судові витрати повністю покладаються на позивача та йому не відшкодовуються.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повне рішення складене та підписане 26.12.2016.

Суддя О.В. Чевгуз