ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.10.2016р. Справа № 905/2385/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Паніна Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Монблан»

до відповідача: Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

про стягнення 39 010,30 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю № 35/09 від 02.09.2016р.

від відповідача: не зявився

Суть спору: ТОВ фірма «Монблан» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 39 010,30 грн. заборгованості за паливо-мастильні матеріали, що поставлені позивачем на підставі укладеного з відповідачем договору на поставку паливно мастильних матеріалів № 49/05.4-25 від 27.02.2014р.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.08.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 905/2385/16 та розгляд справи призначено на 06.09.2016р.

06.09.2016р. за вх. № 25800/16 господарський суд одержав клопотання позивача, згідно з яким останній просить суд залучити до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо відповідача у справі.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 06.09.2016р. розгляд справи відкладений на 05.10.2016р.

05.10.2016р. за вх. № 28781/16 господарський суд одержав клопотання позивача, згідно з яким останній просить суд долучити до матеріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, фіскальний чек, опис вкладення, рахунки-фактури № 113/02 від 27.02.2014р., № 93/05 від 21.05.2014р.

Відповідач у судові засідання не зявився, відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову до суду не надав. При цьому про час і місце судових засідань відповідач повідомлений належним чином, виходячи з того, що ухвала суду про порушення провадження у справі від 15.08.2016р., ухвала про відкладення розгляду справи від 06.09.2016р., які надіслані відповідачу на адресу, що зазначена у Спеціальному витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 15.08.2016р.: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, будинок 39/3, відповідачем одержані, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення, а тому господарський суд визнав за можливе розглянути дану справу за відсутністю відповідача у судових засіданнях та в силу вимог ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 ГПК України за участю представника позивача у судовому засіданні 05.10.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд встановив:

27 лютого 2014 року між ТОВ фірма «Монблан» (виконавець, позивач) та ГУЮ у Донецькій області (замовник, відповідач) укладено договір на поставку паливо-мастильних матеріалів № 49/05.4-25, за умовами якого виконавець зобовязався надати паливо-мастильні матеріали по талонам або «обліковій заправній відомості» у термін та на умовах оговорених у договорі на усіх автозаправних станціях виконавця, розташованих за адресою: м. Донецьк, пр. Панфілова,26; м. Донецьк, вул. М. Ульянової,62г; м. Донецьк, вул. Гірнича,56 а (р-н вокзалу); м. Донецьк, вул. Петровського,114а; траса Словянськ Маріуполь, м. Волноваха, Криниця; м. Макіївка, вул. Магістральна,22. (п. 1.1. договору).

Відповідно до умов п.1.2 договору найменування паливо-мастильних матеріалів, загальна кількість і вартість паливо-мастильних матеріалів, що є предметом договору, визначаються в розрахунковій накладній, яка складається на момент оформлення.

Право власності на певну кількість палива переходить від виконавця до замовника з моменту підписання між сторонами розрахункових документів (розрахункової накладної). (п.1.7.договору).

Згідно з умовами п.2.1. договору ціни на відпуск паливо-мастильних матеріалів встановлюються виконавцем на дату або момент поставки замовнику і рівняються ціні реалізації на відповідну марку ПММ на АЗС, які входять у систему безготівкових розрахунків виконавця, з урахуванням ПДВ і відображаються у розрахункових накладних.

Сума договору залежить від кількості паливно мастильних матеріалів, вказаних у розрахунковій накладній та складає 99 879 грн. з ПДВ, у т.ч. ПДВ 16 646,50 грн. (п. 2.2. договору).

У п. 3.3. договору встановлено, що розрахунки за поставлений товар здійснюються згідно розрахункових накладних на умовах відстрочки платежу від 5 банківських днів. У випадку затримки бюджетного фінансування, розрахунки за поставлені паливо-мастильні матеріали здійснюються протягом 7 банківських днів від дати одержання замовником бюджетного фінансування закупівель на свій реєстраційний рахунок з резервного фонду.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Термін дії даного договору до 31.12.2014р. (п.п.5.1, 5.2 договору).

У матеріалах справи наявна специфікація до договору на поставку паливо-мастильних матеріалів № 49/05.4-25 від 27.02.2014р., яка підписана та засвідчена печатками сторін та, в якій сторони узгодили найменування товару, його кількість та вартість, а саме: бензин А-92, 1 600 л, 20 400 грн.; бензин А-95, 6 050л, 79 479 грн., а також загальну вартість товару 99 879 грн.

На виконання вказаного договору позивач передав, а відповідач прийняв товар (бензин А-92, бензин А-95) на суму 99 879 грн., що підтверджується видатковою накладною № 113/02 від 27.02.2014р.

В свою чергу, відповідач повернув позивачу частину товару (бензин А-92, бензин А-95) на суму 39 024,05 грн., про що свідчить накладна на повернення № ВН 0000002 від 19.03.2014р. За решту товару відповідач здійснив оплату в розмірі 60 854,95 грн., про що свідчить виписка ПАТ «Банк «Юнісон» за 19.05.2014р.

Також, 21.05.2014р. позивач передав, а відповідач прийняв товар (бензин А-95) на суму 39 010,30 грн., що підтверджується видатковою накладною № 93/05 від 21.05.2014р.

Вказані видаткові накладні та накладна на повернення підписані сторонами та засвідчені їх печатками.

Відповідач оплату за одержаний товар не здійснив, у звязку з чим 04.12.2015р. позивач звернувся до відповідача з вимогою № 142/12 про погашення заборгованості в розмірі 39 010,30 грн.

На вказану вимогу позивача відповідач надав відповідь від 18.01.2016р. № 04.1-16/4, згідно з якою повідомив позивача про те, що заборгованість у розмірі 39 010,30 грн. виникла через не проходження платежів в ГУ ДКСУ у Донецькій області, а також у звязку з захватом адміністративних будівель у м. Донецьку, та буде погашена при фінансуванні і проходженні платежів ГУ ДКСУ у Донецькій області, а також за умови надання дублікатів договору, установчих документів, рахунків, накладних.

04.02.2016р. позивач надіслав відповідачу аналогічну за змістом вимогу № 15/02 від 04.02.2016р. разом з копіями договору, специфікації до договору, видаткових накладних та банківських виписок за 19.05.2014р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (номер відправлення 85 2) та описом до листа № 15/02 від 04.02.2016р. Вказана вимога разом з документами одержані відповідачем 16.02.2016р., що також вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення (номер відправлення 85 2).

Оплату боргу в розмірі 39 010,30 грн. відповідач не здійснив і після одержання вимоги № 15/02 від 04.02.2016р. та відповідних документів, що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Поряд з цим, судом також встановлено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 30.01.2015р. № 115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України» та Спеціального витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 15.08.2016р. новим найменуванням Головного управління юстиції у Донецькій області є Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, а отже останнє є належним відповідачем у даній справі.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Як вище встановлено судом, на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки паливно мастильних матеріалів № 49/05.4-25 від 27.02.2014р., позивач поставив відповідачу товар, оплату якого відповідач зобовязався здійснити згідно розрахункових накладних на умовах відстрочки платежу від 5 банківських днів, а у випадку затримки бюджетного фінансування, розрахунки за поставлені паливо-мастильні матеріали здійснюються протягом 7 банківських днів від дати одержання замовником бюджетного фінансування закупівель на свій реєстраційний рахунок з резервного фонду.

Враховуючи те, що відповідач у справі є державним органом та, відповідно, використання товару, який переданий позивачем відповідачу на підставі договору № 49/05.4-25 від 27.02.2014р. не повязано зі здійсненням підприємницької діяльності, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором купівлі продажу, а отже застосуванню підлягають положення глави 54 ЦК України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, а в силу вимог ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України.

Як вбачається з умов договору, здійснення розрахунків за поставлений товар проводиться згідно розрахункових накладних на умовах відстрочки платежу від 5 банківських днів, а у випадку затримки бюджетного фінансування, розрахунки за поставлені паливо-мастильні матеріали здійснюються протягом 7 банківських днів від дати одержання замовником бюджетного фінансування закупівель на свій реєстраційний рахунок з резервного фонду, тобто строк оплати товару у договорі не встановлений, а тому, враховуючи положення ст. 692 ЦК України, суд дійшов висновку, що оплата товару мала бути здійснена відповідачем після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

При цьому суд зазначає, що наявність у договорі умов щодо здійснення оплати товару у випадку затримки бюджетного фінансування протягом 7 банківських днів від дати одержання замовником бюджетного фінансування закупівель на свій реєстраційний рахунок з резервного фонду не звільняє відповідача від обовязку оплатити одержаний ним товар з огляду на положення ч.1. ст. 96, ст. ст. 525, 526, 617 ЦК України, ст. ст. 193, 218 ГК України.

Між тим, вищевстановлені обставини справи свідчать, що вартість товару, який поставлений позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору за видатковою накладною № 93/05 від 21.05.2014р. в сумі 39 010,30 грн., відповідач не оплатив. При цьому жодних заперечень щодо наявності боргу за поставлений позивачем товар, а тим більш доказів, які спростовують його наявність відповідач до суду не надав.

Більш того, у листі від 18.01.2016р. № 04.1-16/4 відповідач визнав наявність вказаної заборгованості перед позивачем, але зазначив, що остання виникла через не проходження платежів в ГУ ДКСУ у Донецькій області, а також у звязку з захватом адміністративних будівель у м. Донецьку, та буде погашена при фінансуванні і проходженні платежів ГУ ДКСУ у Донецькій області, а також за умови надання дублікатів договору, установчих документів, рахунків, накладних.

Такі посилання відповідача судом не приймаються, оскільки, як вище зазначено, затримка бюджетного фінансування чи його відсутність не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку оплатити одержаний товар.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. по справі № 11/446 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. по справі № 15/5027/715/2011.

Крім того, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках державного бюджету України не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Також, суд враховує те, що, по перше, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 25.11.2014р. № 247/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Донецької області» та Спеціального витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань станом на 15.08.2016р. відповідачем здійснено переміщення на підконтрольну українській владі територію, а саме у м. Краматорськ Донецької області, а по друге, позивач надав відповідачу всі необхідні документи, що вбачається з опису до листа № 15/02 від 04.02.2016р. та повідомлення про вручення поштового відправлення (номер відправлення 85 2), тобто з кінця 2014р. відповідач відновив свою роботу на підконтрольній українській владі території та повноцінно здійснює свою діяльність, а також має в своєму розпорядженні всі необхідні документи для належного виконання зобовязань з оплати товару.

З огляду на вищевикладене, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог, а отже і їх задоволення в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору визначена у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01.01.2016р. мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1 378 грн.

Отже, розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 1 378 грн.

При поданні позовної заяви ТОВ фірма «Монблан» в якості підтвердження сплати судового збору надано платіжне доручення № 279 від 01.07.2016р. на суму 1 450 грн., що перевищує встановлений законом розмір судового збору на 72 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.5.1 та п.5.2 Постанови пленуму ВГСУ №7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», статтею 7 Закону передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору.

Оскільки позивачем не подано відповідного клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 72 грн.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача в розмірі 1 378 грн.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Монблан» задовольнити.

2. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, будинок 39/3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Монблан» (85700, Донецька область, Волноваський район, м. Волноваха, траса Словянськ-Донецьк-Маріуполь 179км, торгівельно-дорожній сервіс на майданчику «Криниця», ) 39 010 (тридцять девять тисяч десять) грн. 30 коп. боргу, 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. витрат по сплаті судового збору

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складене 10 жовтня 2016р.

Суддя Л.В. Ніколаєва