ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" грудня 2016 р. Справа № 926/368/15

За позовом Чернівецької міської ради м.Чернівці

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 м. Чернівці

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальне підприємство "Міський торгівельний комплекс "Калинівський ринок" м. Чернівці

про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом знесення самочинно збудованого об'єкту

Колегія суддів:

головуючий суддя Дутка В.В.

судді Ковальчук Т.І.

Скрипничук І.В.

Представники:

від позивача - не з'явилися

від відповідача - ОСОБА_3, довіреність від 10.12.2013р., ОСОБА_4, довіреність від 03.04.2015р.

від третьої особи - не з'явилися

СУТЬ СПОРУ: Чернівецька міська рада звернулась з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про відновлення стану земельної ділянки, на АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_1, який існував до порушення прав Чернівецької міської ради ОСОБА_1, шляхом знесення будівлі самочинно збудованого торгівельного павільйону, що розташований в торгівельному секторі №1 на території Комунального підприємства "Міський торговельний комплекс "Калинівський ринок".

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 06.03.2015р. порушено провадження у справі та залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача комунальне підприємство "Міський торговий комплекс "Калинівський ринок".

Рішенням господарського суду Чернівецької області (суддя Бутирський А.А.) від 28.08.2015р., яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р., у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2015р. постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06.10.2015р. та рішення господарського суду Чернівецької області від 28.08.2015р. у справі №926/368/15 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Чернівецької області.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області (суддя Дутка В.В.) від 14.01.2016р. прийнято справу №926/368/15 до свого провадження.

Ухвалою від 03.03.2016р. призначено у справі судово-будівельно-технічне експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.

06.09.2016р. до господарського суду передано Висновок судово-будівельно-технічної експертизи, який складений 31.08.2016р. судовим експертом ОСОБА_5

Ухвалою від 09.09.2016р. поновлено провадження у справі та призначено її розгляд на 19.09.2016р.

19.09.2016р. третя особа подала клопотання про виклик судового експерта для надання роз'яснень окремих питань та клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою від 19.09.2016р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 04.10.2016р., викликано у засідання судового експерта.

За клопотанням третьої особи, ухвалою від 04.10.2016р. призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Ухвалою від 04.10.2016р. прийнято справу №926/268/15 до розгляду колегією суддів у складі: головуючого судді Дутки В.В., суддів - Ковальчук Т.І., Ніколаєв М.І., розгляд справи призначено на 25.10.2016р.

На підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.10.2016р. здійснено заміну судді Ніколаєва М.І. (у зв'язку з перебуванням у відпустці) на суддю Скрипничука В.І.

Ухвалою від 25.10.2016р. розгляд справи відкладено на 21.11.2016р., викликано у судове засідання для дачі пояснень по висновку експерта № 1175 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи судового експерта ОСОБА_5.

Ухвалою від 21.11.2016р. розгляд справи відкладено на 06.12.2016р., повторно викликано у судове засідання для дачі пояснень судового експерта ОСОБА_5.

06.12.2016р. через канцелярію суду надійшли заперечення відповідача на позовну заяву з додатками.

Представник позивача в засідання не з'явився з невідомих суду причин.

Судовий експерт ОСОБА_5 на запитання представників відповідача, третьої особи надав пояснення, які зведені до висновків судової будівельно-технічної експертизи, складених 31.08.2016р.

Ухвалою від 06.12.2016р. розгляд справи відкладено на 22.12.2016р.

У судове засідання 22.12.2016р. представники позивача, третьої особи не з'явилися.

Представники відповідача просили відмовити у задоволенні позову.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18. Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи, призначеного на 22.12.2016р., не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив таке.

Рішенням Чернівецької міської ради № 39 від 29 вересня 1998 року державному комунальному підприємству "Міський торговий комплекс "Калинівський ринок" передано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 20,3396 га. Згідно державного акту серія НОМЕР_2 від 04.06.1999 року (том 1, а.с. 11-20) землю надано у постійне користування для організації та обслуговування ринку.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 1040/23 від 29 грудня 2005 року "Про визначення придатності об'єктів торгівлі та сфери послуг на ринках і мікроринках до експлуатації" (том 2, а.с. 107) адміністрацію КП МТК "Калинівський ринок" уповноважено надавати господарюючим суб'єктам дозволи на розміщення об'єктів торгівлі та сфери послуг.

Відтак, КП МТК "Калинівський ринок" є уповноваженим суб'єктом щодо видачі господарюючим суб'єктам дозволів на розміщення об'єктів торгівлі та сфери послуг в межах земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 20,3396га.

Наказом КП МТК "Калинівський ринок" № 18 від 12 січня 2006 року затверджено "Положення про визначення придатності об'єктів торгівлі та сфери послуг до експлуатації" (далі - Положення) (том 1, а.с. 108-109).

Згідно п.2 Положення закінчені будівництвом (реконструкцією, капітальним ремонтом) та підготовлені до експлуатації (побудовані, перебудовані, реконструйовані) об'єкти торгівлі та сфери послуг розташовані на території ринку, пред'являються власником об'єкту постійно діючій технічній комісії підприємства для визначення придатності об'єкта до експлуатації.

Наказом КП МТК "Калинівський ринок" № 42 від 06 лютого 2012 року створено постійно діючу технічну комісію щодо визначення придатності об'єктів торгівлі та сфери послуг до експлуатації (том 1, а.с. 110).

Відповідно до п. 6 Положення результатом роботи постійно діючої комісії є оформлення та підписання акта, який посвідчує придатність об'єкта до експлуатації і подається на затвердження генеральному директору підприємства. Акт постійно діючої технічної комісії підприємства надається власнику об'єкта для представлення його як додаток на надання дозволу на відкриття об'єктів торгівлі та сфери послуг та здійснення відповідних видів діяльності (п. 7 Положення).

Як вбачається з матеріалів справи, 27 листопада 2008 року відповідач звернувся до КП МТК "Калинівський ринок" із письмовою заявою від 27.11.2008 року про виділення торгівельного місця в секторі № 1 (том 1, а.с. 55).

Відповідно до наказу КП МТК "Калинівський ринок" від 26 грудня 2008 року підприємцю ОСОБА_1 надано дозвіл на розміщення на території ринку на торгівельному місці в секторі № 1 пункту продажу (павільйону).

На замовлення підприємця ОСОБА_1, ТОВ "Горизонт LTD" було виготовлено Робочий проект щодо торгівельного павільйону в 1 секторі МТК "Калинівський ринок" (том 1, а.с.78-84).

З матеріалів справи та пояснень представників сторін в судовому засіданні вбачається, що надане відповідачу торгівельне місце знаходиться на земельній ділянці з певними особливостями рельєфу, зокрема, земельна ділянка має ухил під кутом 45 градусів.

Враховуючи це, ФОП ОСОБА_1 почав здійснювати необхідні облаштування вказаної ділянки для забезпечення можливості подальшого розміщення свого торгового павільйону, зокрема, почав встановлювати відповідну площадку (опору) для подальшого розміщення павільйону.

03 березня 2010 року Чернівецький міжрайонний природоохоронний прокурор в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області звернувся до господарського суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про припинення самовільного будівництва та демонтування капітальної споруди. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що спірний торгівельний об'єкт є капітальною спорудою, а відтак для його будівництва необхідно було отримати дозвіл на будівництво в порядку встановленому законодавством, а для подальшої експлуатації - проходити процедуру введення його в експлуатацію.

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 30 червня 2010 року в справі 1/10, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19 жовтня 2010 року та постановою Вищого господарського суду України від 13 січня 2011 року, у вищезазначеному позові було відмовлено (том 2, а.с.64-80).

Судові рішення мотивовані тим, що підстави для зобов'язання відповідача припинити будівництво торгового павільйону відсутні, оскільки відповідачу в порядку, встановленому рішенням органу місцевого самоврядування, надано дозвіл на розміщення на території ринку торгового об'єкту, розміщення якого відбувається без оформлення права власності на нього як на об'єкт нерухомості, а введення в експлуатацію такого об'єкта відбувається виключно адміністрацією ринку, а не відповідно до порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів.

Зі Звіту про результати технічного обстеження незавершеної будівництвом будівлі торгового павільйону для визначення наявності негативного впливу на експлуатаційні характеристики опори мосту і для врахування результатів звіту при вирішенні питання щодо надання погодження на продовження будівництва від 24 січня 2014 року, складеного експертом з оцінки технічного стану будівель і споруд (том 1, а.с. 26-33) вбачається, що характерних ознак негативного впливу на залізобетонну берегову опору автодорожнього мосту і земляне полотно конусу навкруг неї, а також погіршення умов їх експлуатації і технічного стану, що могли ними набуті під час будівництва павільйону не виявлено. Запропоновано влаштувати бетонне вимощення (отмостку) по трьох сторонах павільйону, що розташовані на укосі автодороги, щоб виключити можливість локального перезволоження земляного полотна дороги в даному місці.

11 березня 2014 року відповідач звернувся до КП МТК "Калинівський ринок" із заявою (том 1, а.с.56) про надання дозволу на будівництво двоповерхового торгівельного об'єкта в секторі № 1 на раніше виділеному торгівельному місці, яке вже було облаштоване відповідною площадкою для встановлення павільйону.

Комісія підприємства розглянула заяву відповідача та додані до неї документи, та дійшла висновку про відсутність заперечень щодо проведення робіт підприємцем ОСОБА_1 по завершенню зведення павільйону на виділеному раніше торгівельному місці в торговому секторі № 1 на території КП МТК "Калинівський ринок", про що складений акт від 25 квітня 2014 року (том 1, а.с. 57).

На підставі висновку комісії від 25.04.2014 року, в.о. генерального директора КП МТК "Калинівський ринок" 29.04.2014 року своєю резолюцією надав дозвіл на завершення робіт по влаштовуванню торгового об'єкта.

Враховуючи отриманий дозвіл комісії, відповідач у вересні 2014 року, згідно Наряду - допуску № 573 від 12.09.2014 року, встановив на виділеному йому торгівельному місці, яке на той час вже було облаштоване відповідною площадкою, торгівельний павільйон полегшеної збірно-розбірної конструкції, який був прикріплений до площадки за допомогою анкерних болтів.

Позивач стверджує, що фактично відповідачем здійснено будівництво капітальної споруди торгівельного об'єкту з улаштуванням фундаменту, незважаючи на те, що відповідачу було погоджено розміщення на території ринку малої архітектурної форми, що свідчить про здійснення відповідачем самочинного будівництва на земельній ділянці, яка не була йому надана для цієї мети. При цьому позивач, посилаючись на положення ст. 391, 386, 376 ЦК України вказує на порушення прав власника землі.

Таким чином, предметом позовної вимоги є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом знесення самочинно збудованого торгівельного павільйону.

Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів". Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до п. 4.9 Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт, затверджене наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 N 273 (яке діяло на момент початку будівництва відповідачем торгівельного об'єкту) до будівельних робіт, на які не вимагається дозвіл відносяться, зокрема, тимчасові будівлі та споруди, зведення яких не потребує виконання робіт з улаштування фундаментів.

Як вбачається з матеріалів справи, надане відповідачу торгівельне місце знаходиться на земельній ділянці з певними особливостями рельєфу, у зв'язку з чим у відповідача виникла об'єктивна необхідність у здійсненні відповідного облаштування земельної ділянки для наступного розміщення на ній двоповерхового торгівельного павільйону.

Так, з висновку № 15044 судової будівельно-технічної експертизи, який складено 10 липня 2015 року (том 1, а.с. 93-106) та Робочого проекту торгівельного павільйону в секторі № 1 (том 1, а.с. 78-84) вбачається наступне.

Об'єкт торгівлі розташований на залізобетонній плиті. Під залізобетонною плитою перекриття знаходиться неспланована основа, зі значним падінням відміток поверхні від автомобільної дороги, ухил якої відповідає ухилу насипу земляного полотна, то замкнутий простір під плитою, не являється поверхом.

За конструктивним рішенням об'єкт є збірно-розбірною конструкцією з площинних та лінійних елементів, каркасної схеми, з несучим металевим каркасом і огороджувальними навісними конструкціями. Зовні каркас огороджено навісними утепленими сандвіч-панелями. Каркас стін закріплений до площадки анкерними болтами. Цегла, блоки, залізобетонні конструкції, при влаштуванні стін павільйону не використовувались. Торгівельний об'єкт, прикріплено до облаштованої на земельній ділянці площадки (залізобетонної плити) за допомогою анкерних болтів.

Влаштування торгівельного павільйону на відведеному торгівельному місці, без додаткового облаштування земельної ділянки, є неможливим.

Шляхом демонтажу-монтажу вказаний торгівельний об'єкт можливо перемістити в просторі без втрати вартості та цільового призначення при подальшому його влаштуванні на земельній ділянці аналогічного цільового призначення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спірний торговельний павільйон не володіє ознаками об'єкту нерухомого майна. При цьому, залізобетонна площадка під спірним об'єктом забезпечує можливість розміщення торгового павільйону лише в силу особливостей (рельєфу) земельної ділянки, наданої відповідачу.

Для дослідження питань проте, чи відноситься зроблене на замовлення відповідача облаштування земельної ділянки за своєю природою до визначення «фундамент» та чи відповідає ознакам нерухомості облаштування земельної ділянки і чи можна його переміщувати в просторі, суд призначив судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно висновку №1175 від 31.08.2015р. судової будівельно-технічної експертизиь (том 3, а.с.8-10):

1.Зроблене на замовлення ФОП ОСОБА_1 облаштування земельної ділянки, а саме: влаштовані одиничні буро набивні палі та монолітне облаштування у вигляді замкнутого контуру, що в загальному виконано для укріплення укосу земляного полотна земельної ділянки, яка розташована на території торгівельного сектору №1 земельної ділянки (кадастровий НОМЕР_3) комунальної власності, яка перебуває у користуванні КП «Міський торгівельний комплекс «Калинівський ринок» по АДРЕСА_1 відноситься за своєю природою до визначення «фундамент», а монолітна плита перекриття та монолітні колони не відноситься до поняття «фундамент» і служать для влаштування збірно-розбірної конструкції торгового павільйону.

2.Облаштування земельної ділянки (фундаменти з одиничних буронабивних паль та монолітний замкнутий контуру) на території торгівельного сектору №1, що зроблене на замовлення ФОП ОСОБА_1, є її невід'ємним поліпшенням (служать укріпленням укосу земляного полотна) та відповідає ознакам нерухомого майна і не може бути переміщене у просторі без завдання шкоди монолітним колонам та залізобетонній монолітній плиті (площадці).

Отже, облаштування земельної ділянки складається з двох елементів:

-одиничних буро набивних паль та монолітного облаштування у вигляді замкнутого контуру, що являється фундаментом і відповідає ознакам нерухомого майна;

-монолітної плити перекриття та монолітних колон, які служать для влаштування збірно-розбірної конструкції торгового павільйону, не є фундаментом та відповідно не містять ознак нерухомості.

Таким чином, відповідачем здійснено облаштування земельної ділянки, яке складається з фундаменту та монолітної плити перекриття, монолітних колон, однак наявність такої площадки під торгівельним павільйоном не відносить таку споруду до нерухомого майна.

Необхідність в здійсненні відповідного облаштування земельної ділянки для наступного розміщення торгового павільйону обумовлене особливостями рельєфу виділеної відповідачу земельної ділянки.

При цьому, суд зазначає про вищезгадані судові рішення у справі 1/10 про припинення самовільного будівництва та демонтування капітальної споруди, якими встановлено, що відповідачу в порядку, встановленому рішенням органу місцевого самоврядування, надано дозвіл на розміщення на території ринку торгового об'єкту, розміщення якого відбувається без оформлення права власності на нього як на об'єкт нерухомості, а введення в експлуатацію такого об'єкта відбувається виключно адміністрацією ринку, а не відповідно до порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. Водночас, суди врахували, що Чернівецька міська рада, як власник земельної ділянки, та Підприємство, як користувач такої ділянки, на демонтуванні збудованої підприємцем ОСОБА_1 споруди не наполягають.

Пізніше, 25.04.2014р. в акті комісії КП МТК "Калинівський ринок" зроблено висновок про відсутність заперечень щодо проведення підприємцем ОСОБА_1 робіт по завершенню зведення павільйону на виділеному раніше торгівельному місці в торговому секторі № 1 на території ринку.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визначається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основою якого є ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своє поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Відповідно до частини другої статті 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рівність усіх перед законом, що випливає зі статті 124 Конституції України, позначається на регулюванні всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї самої категорії (заборону відмінного поводження з особами, які перебувають в однакових споріднених ситуаціях).

Колегія суддів при вирішенні спору у даній справі вважає необхідним застосування судової практики Європейського суду з прав людини у національному законодавстві, як інструменту функціонування Конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України; згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Європейський Суд визнав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Водночас зазначивши, що суд зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду.

Європейський Суд наголошує на тому, що особа, на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Враховуючи те, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради уповноважено адміністрацію ринку надавати дозвіл суб'єктам господарювання на розміщення об'єктів торгівлі та сфери послуг, відповідачем такий дозвіл від адміністрації ринку отримано, Чернівецька міська рада, як власник землі, та КП МТК «Калинівський ринок», як землекористувач, вимог про демонтування збудованої підприємцем споруди не висували в межах судової справи №1/10, наступні вимоги вказаних осіб про знесення об'єкта торгівлі не повинні впливати на правомірні очікування особи, і покладати на останню негативні наслідки, з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів щодо наявності незаконних дій відповідача, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову про знесення будівлі самочинно збудованого торгівельного павільйону.

При цьому, судовою експертизою встановлено, що облаштування земельної ділянки в загальному виконано для укріплення укосу земляного полотна земельної ділянки, яка розташована на території торгівельного сектору №1 земельної ділянки (кадастровий НОМЕР_3) комунальної власності, та є її невід'ємним поліпшенням і не може бути переміщене у просторі без завдання шкоди монолітним колонам та залізобетонній монолітній плиті (площадці).

Щодо заявленого третьою особою клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи на вирішення якої поставити питання чи являє собою зведена на замовлення відповідача конструкція у складі фундаменту, монолітних колон і монолітної залізобетонної плити перекриття та улаштованої на такій плиті перекриття двоповерхової металевої конструкції цілісним торговельним об'єктом і чи відповідає такий об'єкт в цілому ознакам нерухомої речі, суд не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання з огляду на висновки № 15044, 1175 судової будівельно-технічної експертизи.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Таким чином, позовні вимоги про знесення будівлі самочинно збудованого торгівельного павільйону, суд вважає необґрунтованими та відмовляє у задоволенні позову.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Відмовити у задоволенні клопотання третьої особи про призначення судової будівельно-технічної експертизи.

2.Відмовити у задоволенні позову.

Повне рішення складено 26.12.2016р.

Головуючий суддя В.В.Дутка

Судді Т.І.Ковальчук

І.В.Скрипничук