РІШЕННЯ

19 грудня 2016 року Справа № 913/1169/16

Провадження №6/913/1169/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Луганський завод «Полімер», м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "ДТЕК "Свердловантрацит", м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 338 572 грн. 09 коп.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Жданова Е.А.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_2, дов. від 10.10.2016;

від відповідача представник не прибув.

ВСТАНОВИВ:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №1674-СА від 06.04.2015 в сумі 145 205,53 грн., в тому числі: 3% річних в сумі 47 731,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 97 474 грн. 53 коп.

Від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог від 08.12.2016, за якою останнім збільшує розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 47 473,00 грн. , в тому числі за період з 13.04.2016 по 21.09.2016 в сумі 43 240,00 грн., та за період з 22.09.2016 по 10.10.2016 в сумі 4 233,00 грн., а також інфляційні нарахування в сумі 291 099,09 грн., в тому числі за період квітень вересень 2016 року в сумі 158 046,73 грн. і за період вересень жовтень 2016 року в сумі 133 052,36 грн. При цьому, позивачем надано суду докази відправлення заяви про збільшення розміру позовних вимог відповідачу та доплати судового збору.

Відповідно до ст. 22 ГПК України збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, у звязку з чим суд приймає заяву позивача до розгляду та розглядає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 47 473,00 грн., а також інфляційних нарахувань в сумі 291 099,09 грн., а всього 338 572,09 грн.

Від позивача до суду надійшли письмові пояснення від 13.12.2016 за якими зазначено, що ним, при здійсненні відповідних розрахунків не було взято до уваги перерахування відповідачем коштів в сумі 174 336,00 грн. згідно платіжного доручення № від 22.09.2016 р. у звязку з чим здійснено відповідний перерахунок. Також зазначено, що починаючи з 22.09.2016 нарахування слід здійснювати на суму боргу 2 861 095,96 грн., оскільки частина з перерахованих позивачем коштів в розмірі 312 198,01 грн. була зарахована позивачем на погашення пені, 3% річних, інфляційних та судового збору, стягнутих за рішенням суду у справі № 913/142/16.

Вказані пояснення судом прийняті до уваги та долучені до матеріалів справи.

В той же час, в судовому засіданні від представника позивача надійшли письмові пояснення від 19.12.2016 з відповідними додатками, за якими зазначено, що з метою уточнення питання про зарахування коштів в сумі 87 833,95 грн., ним був зроблений запит до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Згідно відповіді вказаної установи від 16.12.2016 №12019/03-50 за підписом в.о. начальника відділу ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 87 833,95 грн. від ТОВ «ДТЕК «Свердловантрацит» на користь ТОВ «Луганський завод «Полімер» не перераховувалися, а залишились на рахунку з обліку депозитних сум Сєвєродонецького МВ ДВС ГТУЮ в Луганській області.

Вказані пояснення та відповідні додатки прийняті судом до уваги та долучені до матеріалів справи.

Від позивача надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи довдіки про наявність заборгованості за договором № 1674-СА від 06.04.2015 станом на 13.12.2016.

Так, згідно довідки за підписом головного бухгалтера та директора ТОВ «Луганський завод «Полімер» станом на 13.12.2016 за вказаним договором за відповідачем залишилась заборгованість в сумі 5 893,68 грн.

Клопотання позивача задоволено та відповідна довідка долучена до матеріалів справи.

Також, від представника позивача надійшло клопотання від 13.12.2016 про долучення до матеріалів справи акту звірення розрахунків, підписаного останнім в односторонньому порядку за період з 06.04.2015 по 14.12.2016.

Вказане клопотання судом задовольняється, відповідний акт долучається до матеріалів справи.

Від відповідача до суду 16.12.2016 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових документів, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження №51263072, постанови про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження та інші.

Вказане клопотання судом задовольняється, відповідні документи долучаються до матеріалів справи.

Відповідачем до суду відзив на позовну заяву не наданий але надано декілька клопотань за якими відповідач проти позову заперечує та вказує на те, що ним були проведені відповідні оплати та борг зменшився.

Так, 16.12.2016 від відповідача надійшло клопотання за яким зазначено, що відповідачем в добровільному порядку погашено перед позивачем заборгованість за договором № 1674-СА від 06.04.2015 в сумі 3 455 377,11 грн., в тому числі протягом вересня жовтня 2016 року було перераховано на адресу позивача через Головне територіальне управління юстиції в Луганській області кошти в сумі м 449 899,06 грн. Разом з цим, до клопотання позивачем долучено певні докази, на які посилається позивач в клопотанні, в тому числі і платіжні доручення щодо сплати боргу.

Судом клопотання відповідача задоволено та відповідні документи долучені до справи.

Від відповідача надійшло клопотання про витребування від Сєвєродонецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області відомостей щодо зарахування на рахунок позивача коштів в сумі 87 833,95 грн. за зведеним виконавчим провадженням.

В обґрунтування поданого клопотання позивач зазначає, що позивачем при розрахунку ціни позову не враховані кошти в сумі 87 833,95 грн. , які були сплачені відповідачем 30.05.2016 згідно розрахунку розподілу стягнутих з боржника сум для задоволенні вимог стягувача за зведеним виконавчим провадженням на користь ТОВ «Луганський завод Полімер».

Так, за доводами відповідача, згідно вказаного розрахунку відповідні кошти були зараховані державним виконавцем в рахунок погашення відповідачем боргу перерд позивачем в рамках справи №913/142/16.

Зазначене клопотання судом відхиляється виходячи з того, що позивачем до матеріалів справи вже був долучений відповідний лист з повідомленням, що стосується перерахування відповідачем вказаної суми.

В той же час, відповідачем до суду були надані клопотання про продовження розгляду спору по данні справі та відкладення розгляду справи у звязку із необхідністю отримання від Сєвєродонецького міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області відомостей щодо зарахування коштів в сумі 87 833,95 грн. за зведеним виконавчим провадженням.

Вказані клопотання також судом відхиляються виходячи з того, що позивачем до матеріалів справи вже був долучений відповідний лист з повідомленням, що стосується перерахування відповідачем вказаної суми.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного.

06.04.2015 р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Луганський завод Полімер (постачальник, позивач) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит (покупець, відповідач) був укладений договір поставки №1674-СА, за умовами якого постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію і/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК, в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі і специфікаціях, що є невідємними частинами цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2 договору покупець зобовязується прийняти і оплатити продукцію, відповідно до умов договору.

Згідно з п.4.1 договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за ціною, з якісними характеристиками і в строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до цього договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яка супроводжується одним документом про якість і/або одним товаросупровідним документом.

Умови поставки продукції DDP, згідно Інкотермс-2010, з урахуванням умов і застережень, що містяться в цьому договорі і/або відповідних специфікаціях до нього. Узгоджене місце призначення поставки зазначається сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе всі витрати, повязані з поставкою продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки. У випадках, коли сторонами в специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, узгодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору (п.4.2 договору).

Відповідно до п.4.7 датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на видатковій накладній. При поставці залізничним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена в залізничній накладній, що засвідчена про прибуття продукції на залізничну станцію призначення (в узгоджене місце призначення поставки).

Згідно з п.4.8 договору зобовязання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в належній якості, комплектності, асортименті, кількості, в строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі і специфікаціях до договору. Зобовязання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, що є невідємними частинами цього договору. У випадку відхилення кількості фактично поставленої продукції від узгодженої до поставки кількості, загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції із розрахунку її ціни, зазначеної у відповідних специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення за кількістю) поставка продукції складає 10%, якщо інше не обумовлено сторонами у відповідних специфікаціях до договору. В будь якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати 38000000 грн. 00 коп. з ПДВ на дату укладення договору. Сума договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженого на це органу управління покупця (п.5.1 договору).

Згідно з п.8.1 договору, він вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання сторонами своїх зобовязань, загальний строк дії договору з урахуванням строку поставки і оплати встановлюється до 31.12.2016 року включно. У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобовязань за цим договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобовязань.

На виконання умов договору та специфікацій до нього позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 3 741 984 грн. 00 коп.

06.08.2015 між сторонами договору укладена додаткова угода, за якою права грошових вимог до покупця, які виникають на підставі договору були відступлені постачальником Публічному акціонерному товариству Перший Український міжнародний банк (далі фактор) на підставі договору факторингу, який укладений між постачальником і фактором, починаючи з дати набрання законної сили цією додатковою угодою всі платежі по договору здійснюються виключно в безготівковій формі виключно за наступними реквізитами: Отримувач: ТОВ Луганський завод Полімер; код отримувача: 32900322; банк отримувача: ПАО ПУМБ; МФО: 334851; рахунок №1388.

В той же час, 20.08.2015 між Публічним акціонерним товариством Перший Український міжнародний банк (фактор) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Луганський завод Полімер (клієнт) був укладений договір факторингу з регресом №Ф-КНА-109, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобовязується здійснювати факторингове фінансування клієнта за плату на умовах факторингу з регресом (п.1.1 договору факторингу).

Відповідно до п.1.2 договору факторингу ліміт факторингового фінансування за цим договором встановлюється в розмірі 3000000 грн. 00 коп. зі строком дії до 27.06.2016.

До договору факторингу був укладений додаток №2 реєстр №4 від 25.09.2015, відповідно до якого до фактора перейшло право вимоги (включаючи усі види штрафних санкцій (неустойок, штрафів, пені) будь-яких інших платежів, які повинні бути сплачені боржником ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит за договором поставки №1674-СА від 06.04.2015 за поставкою згідно видаткової накладної №9 від 28.07.2015, вартість права вимоги за якою складає 474336 грн 00 коп., а авансовий платіж складає 300000 грн 00 коп.

В п.4 специфікації від 23.04.2015 до договору поставки №1674-СА від 06.04.2015 в редакції додаткової угоди №2 від 17.07.2015 сторони передбачили, що розрахунки за продукцію, поставленою за цією специфікацією, здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника: - для продукції, зазначеної в позиції 1 таблиці п.1 цієї специфікації, протягом 5 (пяти) робочих днів з 60 (шістдесятого) календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору; - для продукції, зазначеної в позиції 2 таблиці п.1 цієї специфікації, в строк до 30.11.2015 за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Умови оплати, обумовлені в цьому пункті специфікації, діють тільки у відношенні продукції, що поставляється за цією специфікацією, і мають пріоритет над відповідними умовами оплати, передбаченими в договорі.

Факт поставки позивачем товару за специфікацією від 23.04.2015 сторонами не оспорюється та встановлений в рішенні господарського суду Луганської області від 21.03.2016 у справі № 913/142/16 за позовом ТОВ «Луганський завод «Полімер» до ТОВ «ДТЕК «Свердлдовантрацит».

Так, за вказаним рішенням з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за договором поставки №1674-СА від 06.04.2015 в сумі 3 267 648 грн 00 коп., 3% річних в сумі 36 310,63 коп. за період з 15.08.2015 по 22.01.2016 та інфляційні нарахування за період з вересня 2015 року по грудень 2015 року в сумі 59 798,50 грн.

В обґрунтування свої вимог, позивач зазначає, що відповідачем умови відповідного договору не виконані, крім цього не виконано рішення господарського суду Луганської області від 21.03.2016 у справі № 913/142/16 та стягнута заборгованість не сплачена, що дає підстави для нарахування 3% річних та інфляційних на простроченні грошові зобовязання.

При цьому, позивачем зазначено, що відповідачем, 22.09.2016 на виконання рішення суду було сплачено 544 614,00 грн. відповідно до платіжного доручення № НОМЕР_1 від 22.09.2016 р. та 174 336,00 грн. згідно платіжного доручення № НОМЕР_1. В той же час, частина з перерахованих відповідачем коштів в сумі 312 198,01 грн. була позивачем зарахована на погашення пені, 3% річних, інфляційних та судового збору, стягнутих за рішенням суду у справі № 913/142/16, у звязку з чим за відповідачем залишився борг в сумі 2 861 095,00 грн. Крім цього, кошти в сумі 87 833 грн. 95 коп. за зведеним виконавчим провадженням на рахунок позивача не надходили, оскільки згідно відповіді державної виконавчої служби залишилися на рахунку обліку депозитних сум Сєвєродонецького МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області.

Таким чином, за розрахунком позивача станом на 10.10.2016 відповідач має заборгованість в сумі 2 861 095,00 грн. і саме на вказану суму нараховані 3% річних у розмірі 47 473,00 грн. за період з 13.04.2016 по 10.10.2016 та інфляційні в сумі 291 099,09 грн. за період квітень - жовтень 2016 року. При цьому, згідно пояснень представника позивача нарахування інфляційних здійснювалися за повний місяць жовтень 2016 року.

Крім посилань на умови відповідного договору, рішення суду, позивач, також посилається на положення ст.ст 625,712 ЦК України та інші.

Відповідач проти позову заперечив.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи позивача та надані ним докази, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 ГК України .

Згідно п.2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із ч. 2 сказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Факт невиконання зобовязань щодо оплати відповідачем отриманого товару за договором поставки № 1674-СА від 06.04.2015 року згідно відповідних специфікацій, видаткових накладних та інших доказів в повному обсязі встановлено судом при розгляді справи № 913/142/16 у рішенні від 21.03.2016 р.

Відповідно до ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, за доводами позивача, відповідачем оплата заборгованості за відповідним договором була здійснена 22.09.2016 в сумі 544 614,00 грн. згідно платіжного доручення № та в сумі 174 336,00 грн. згідно платіжного доручення № 0, а всього 718 950,05 грн. Разом з цим, оскільки згідно рішення суду у справі № 913/142/16 з відповідача на користь позивача було стягнуто 3% річних в сумі 36 310,03 грн., інфляційні нарахування в сумі 59 798,58 грн., пеню в сумі 163 382,40 грн., судовий збір в сумі 52 907,08 грн. (а всього 312 398,09 грн.), то частина грошових коштів в сумі 312 398,01 грн. була зарахована позивачем в рахунок погашення вказаних сум. Таким чином, за відповідачем залишився борг в сумі 2 861 095 грн. 96 коп. (3267648,00-718950,05+312 398,01 = 2 861 095,96) на який і здійснювалися нарахування.

Відповідачем вказаний факт не спростовано та доказів оплати або перерахування коштів в повному обсязі станом на 10.10.2016 не надано, також не надано доказів перерахування позивачу коштів в сумі 87 833,95 грн. в період з 30.05.16 по 06.06.2016.

Тобто, матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що станом на 21.09.2016 року відповідач мав перед позивачем заборгованість за поставлений товар згідно договору поставки № 1674-СА від 06.05.2015 в сумі 3 267 648,00 грн. і саме вказаний борг був стягнутий з останнього відповідно до рішення господарського суду Луганської області від 21.03.2016 у справі № 913/142/16.

Згідно наданого позивачем розрахунку, вбачається, що інфляційні нараховані на суму боргу 3 267 648,00 грн. за період прострочення квітень вересень 2016 року у розмірі 158 046,73 грн. і на суму боргу 2 861 095,00 грн. за період прострочення вересень жовтень 2016 року, а всього 291 099,09 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог).

Також позивачем до стягнення заявлені 3% річних в сумі 43 240,00 грн., нараховані за період 13.04.2016 - 21.09.2016 на суму боргу 3 267 648,00 грн., і за період з 22.09.2016 по 10.10.2016 на суму боргу 2 861 095,00 грн. в розмірі 4 233,00 грн., а усього на суму 47 473,00 грн.

При цьому, відповідачем контррозрахунку заявлених вимог суду не надано.

Сплата інфляційних нарахувань і трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) відповідно до ст. 625 ЦК України не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з винесенням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків (Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 20.12.2010 № №3-57гс10, від 20.01.2011 № 10/25 та від 16.05.2011.№32/242-32/243-32/244-32/245, від 12.09.2011 № 6/433-42/183).

При перевірці розрахунку 3% річних здійсненого за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» судом встановлено, що 3% річних за період 13.04-21.09.2016 на суму боргу 3 267 648,00 становлять 43 390,08 грн., але позивачем за вказаний період до стягнення заявлені 3% річних в сумі 43 240,00 грн., у звязку з чим суд погоджується із сумою зазначеною позивачем. В той же час, 3% річних за період 22.09.16-10.10.2016 на суму 2 861 095,00 грн. становлять 4 455,80 грн., а позивачем до стягнення заявлено 4 233,00 грн., у звязку з чим погоджується із розрахунком вказаних сум, здійснених позивачем.

Виходячи з наведеного позовні вимоги про стягнення 3% річних слід задовольнити в повному обсязі, а саме в сумі 47 473,00 грн.

В той же час, суд не погоджується із розрахунком інфляційних, здійснених позивачем в тому числі і виходячи з наступного.

Відповідно до вимог абз.3 п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р., розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» судом встановлено, що за період квітень серпень 2016 року інфляційні слід рахувати на суму боргу 3267648,00 грн., у звязку з чим нарахування становлять 97 474,53 грн.; за період вересень 2016 року інфляційні слід рахувати на суму боргу 2 861 095,00 грн. (оскільки саме вказана сума залишилась на кінець відповідного місяця) і розмір нарахувань становить 51 499,71 грн., а за жовтень 2016 року інфляцію слід рахувати на суму боргу 574 567,00 грн., яка залишилась на кінець жовтня 2016 року (оскільки протягом жовтня 2016 року відповідачем була здійснена часткова оплата в розмірі 1 512 192,00 за платіжним дорученням № НОМЕР_2, в розмірі 774 336,00 за платіжним дорученням №) і нарахування становлять 16 087,88 грн., а всього 165 062,12 грн.

Виходячи з наведеного позовні вимоги щодо інфляційних нарахувань слід задовольнити частково та стягнути з відповідача 165 062,12 грн. (а всього 212 535,12 грн.) в решті слід відмовити.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 47 473,00 грн., та інфляційні нарахування в сумі 165 062,12 грн., в решті вимог відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно обґрунтовано заявлений та задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 35, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ДТЕК Свердловантрацит, м.Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Гоголя, б.24 «а», , на користь:

- ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Луганський завод Полімер, м. Київ, бульвар Тараса Шевченко, 10, офіс 2, код ЄДРПОУ 3200322, інфляційні нарахування в сумі 165 062 грн. 12 коп., 3% річних в сумі 47 473 грн. 00 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 3 191 грн. 92 коп. , видати наказ позивачу.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення 26.12.2016

Суддя Т.А.Василенко