ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа № 914/1997/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Давид Л.Л.

суддів Гриців В.М.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 б/н від 27.10.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5128/16 від 01.11.2016р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 13.10.2016р.

у справі № 914/1997/16 (суддя - Король М.Р.)

за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Львівська міська рада, м. Львів

про звільнення елементу благоустрою шляхом демонтажу тимчасової споруди на АДРЕСА_1

за участю представників сторін:

від позивача: Шаровський Р.М. - представник згідно довіреності №4-32-35 від 21.01.2016р.;

від відповідача:ОСОБА_4 - підприємець;

ОСОБА_6 - представник згідно договору про надання правової допомоги б/н від 27.07.2016р.

від третьої особи: Процик І.І. - представник згідно довіреності № 1.7вих-12 від 15.01.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.10.2016 року у справі № 914/1997/16 позовні вимоги задоволено повністю. Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 звільнити елемент благоустрою шляхом демонтажу тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності за адресою: АДРЕСА_1 (біля огорожі та прохідної ПрАТ "Львівський локомотиворемонтний завод"). Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради 1378,00грн. судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що спірна тимчасова споруда розміщена без паспорта прив'язки, відповідачем не укладено договору оренди земельної ділянки або договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою з органом місцевого самоврядування, а тому тимчасова споруда підлягає демонтажу, як така, що встановлена з порушенням вимог ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва, та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011 року.

Твердження Відповідача щодо наявності нерухомого майна, а не тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами. Також сторонами не подано доказів оскарження в суді дій чи бездіяльності Львівської міської ради щодо розгляду питання про включення торгового об'єкту, розміщеного за адресою: АДРЕСА_1, до Перспективної схеми розміщення МАФ.

З врахуванням викладеного, місцевий господарський суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_4, не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу б/н від 27.10.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5128/16 від 01.11.2016р.), в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 13.10.2016р. у справі №914/1997/16 як таке, що прийняте з порушенням норм процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити Залізничній районній адміністрації в задоволенні позовних вимог як по суті, так і у зв'язку з втратою права на звернення до суду по строках позовної давності або відповідно до ст. 18 КАС України надіслати справу на новий розгляд до місцевого загального суду.

На переконання апелянта, судом при прийнятті рішення, порушено норми матеріального права, надано невірну оцінку доказів, а саме:

- судом безпідставно зроблено висновок про те, що спірна споруда є самочинно встановленою, оскільки така придбана у попереднього власника по договору купівлі-продажу ВРЕ № 479521 від 22.01.2011 року і з того часу Відповідач безперешкодно користується належним йому рухомим майном;

- суд не дослідив того факту, що належна Відповідачу споруда нерозривно пов'язана фундаментом із землею, має ідентифіковані ознаки, адресу, що відповідає вимогам ст. 181 ЦК України, тому на підставі ст. 377 ЦК України до Відповідача перейшло право власності та користування земельною ділянкою, на якій розміщена споруда;

- суд не надав оцінки тим обставинам, що Відповідач двічі замовляв виготовлення грошової оцінки земельної ділянки, на якій розміщений спірний об'єкт. Технічною документацією підтверджено первинне місцезнаходження земельної ділянки, її площа, вартість економіко-планувальна зона, тощо. Оскільки дана споруда не нова, тому вона не підпадає під дію мораторію, встановленого ухвалою Львівської міської ради № 4527 від 23.04.2015р. з внесеними ухвалою Львівської міської ради № 32 від 24.12.2015р. змінами.

Сукупність зазначених вище обставин апелянт вважає достатньою підставою для скасування рішення місцевого господарського суду та прийняття нового про відмову в задоволенні позову.

Позивач - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради у відзиві на апеляційну скаргу б/н від 28.11.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-04/8538/16 від 29.11.2016р.) заперечує доводи апеляційної скарги та вважає рішення господарського суду Львівської області від 13.10.2016р. у даній справі таким, що ухвалено у відповідності до актів чинного законодавства України з повним та всебічним з'ясуванням обставин у справі.

Позивач зазначає, що на підставі Договору купівлі-продажу від 22.01.2011р. апелянт не набув право власності на нерухоме майно, а набув лише право власності на металевий збірно-розбірний кіоск (металеву конструкцію), на встановлення якого також необхідні дозвільні документи органу місцевого самоврядування.

При цьому, вважає, що матеріалами справи підтверджується та не заперечується апелянтом, що останній здійснює підприємницьку діяльність не у металевому кіоску.

А тому, Позивач погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що апелянтом не доведено належними і допустимими доказами наявності у нього нерухомого майна, а не тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, Позивач вважає, що відсутні обставини передбачені ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни рішення господарського суду Львівської області від 13.10.2016р., а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2016 року прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 б/н від 27.10.2015р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5128/16 від 01.11.2016р.) на рішення господарського суду Львівської області від 13.10.2016р. у справі № 914/1997/16 до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.11.2016 року в складі колегії: головуючого судді - Давид Л.Л., суддів - Гриців В.М. та Кордюк Г.Т.

28.11.2016р. в канцелярію Львівського апеляційного господарського суду від Відповідача поступило клопотання б/н від 28.11.2016р. (вх. № ЛАГС 01-04/8512/16 від 28.11.2016р.) про відкладення розгляду справи в зв'язку із тимчасовою непрацездатністю Апелянта.

Так, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2016р. відкладено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 б/н від 27.10.2016 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5128/16 від 01.11.2016р.) на рішення господарського суду Львівської області від 13.10.2016р. у справі № 914/1997/16 в судове засідання на 13.12.2016р. в складі колегії суддів: Давид Л.Л. (головуючий суддя), Гриців В.М. та Кордюк Г.Т.

13.12.2016р. в канцелярію Львівського апеляційного господарського суду від Відповідача поступило клопотання щодо уточнення вимог до апеляційної скарги б/н від 12.12.2016р. (вх. № ЛАГС 01-04/8974/16 від 13.12.2016р.), в яких останній наводить доводи, тотожні доводам апеляційної скарги, зазначає про те, що у Львівській міській раді розглядається чергове звернення позивача ОСОБА_4 про включення його об'єкта до Комплексної схеми розміщення МАФ та заява на перереєстрацію нового Технічного паспорту на оспорюваний об'єкт та просить суд відкласти розгляд апеляційної скарги до набуття результатів по вищевказаних зверненнях.

В судове засідання 13.12.2016р. з'явилися представники Позивача, Відповідача та Третьої особи, які підтримали доводи викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Вивчивши клопотання Відповідача про відкладення розгляду апеляційної скарги до результатів розгляду звернень ОСОБА_4 до Львівської міської ради про включення його об'єкту до Комплексної схеми розміщення МАФ та заяви на перереєстрацію нового Технічного паспорту на оспорюваний об'єкт, яке викладене у клопотанні щодо уточнення вимог до апеляційної скарги б/н від 12.12.2016р. (вх. № ЛАГС 01-04/8974/16 від 13.12.2016р.), та заслухавши доводи учасників судового процесу, судова колегія ухвалила відмовити в його задоволенні з огляду на те, що розгляд справи уже було відкладено за клопотанням апелянта. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що Відповідачем не подано доказів скерування звернення ОСОБА_4 до Львівської міської ради про включення його об'єкта до Комплексної схеми розміщення МАФ та заяви на перереєстрацію нового Технічного паспорту на оспорюваний об'єкт.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються судом якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. В даному випадку апелянт просить відкласти розгляд справи для долучення доказів, які можливо з'являться в майбутньому, що суперечить вимогам ст. 101 ГПК України.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, відзивом на неї, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу у судовому засіданні, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення місцевого господарського суду нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

12.05.2016 року Голова Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради скерував ОСОБА_4 лист №32-вих-1722 (а.с. 19), у якому повідомив про те, що 11.05.2016 року районною адміністрацією було виявлено самовільно встановлену тимчасову споруду без дозвільних документів на АДРЕСА_1 та зобов'язано надати підтверджуючі документи на встановлення тимчасової споруди та договір на користування земельною ділянкою, у випадку відсутності дозвільних документів - демонтувати тимчасову споруду в термін до 31.05.2016 року. Вказаний лист Відповідач отримав 16.05.2016р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 19).

Згідно акту обстеження тимчасової споруди на АДРЕСА_1 від 01.06.2016 року, комісією в складі начальника відділу соціально-економічного розвитку Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, головного спеціаліста відділу соціально-економічного розвитку та інженера КП "Адміністративно-технічне управління", виявлено, що тимчасова споруда, розташована за адресою: АДРЕСА_1, в якій здійснює діяльність ФОП ОСОБА_4., встановлена самовільно (а.с. 14).

06.06.2016 року інженером КП "Адміністративно-технічне управління" складено протокол №3-045б про адміністративне правопорушення, вчинене громадянином ОСОБА_4. (а.с. 15-16)

Таким чином, 22.06.2016 року, за результатами розгляду вищевказаного протоколу, постановою адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради накладено на гр. ОСОБА_4. адміністративне стягнення - штраф у розмірі 850,00 грн. (а.с. 17).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 оплатив покладений на нього штраф, що підтверджується квитанцією № 0.0.578304460.1 від 05.07.2016р. (а.с. 18) та поясненнями Відповідача наданими у судовому засіданні Львівського апеляційного господарського суду.

Розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 351 від 06.06.2016 року рекомендовано ФОП ОСОБА_4 до 06.07.2016 року демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду за адресою: АДРЕСА_1 (біля огорожі та прохідної ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод») (п. 1. Розпорядження) (а.с. 20).

Пунктом 2.3. Розпорядження визначено, що у разі невиконання ФОП ОСОБА_4. вимог п. 1 даного розпорядження у встановлений термін, голова Залізничної районної адміністрації зобов'язала підготувати та передати в юридичний відділ відповідні документи для скерування в суд позовної заяви в термін до 15.07.2016 року (а.с. 20).

Вказане розпорядження Відповідач отримав 09.06.2016р., що підтверджується листом № 32-вих-2175 від 07.06.2016р. та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 21).

Згідно акту обстеження від 07.07.2016 року, комісією в складі начальника відділу соціально-економічного розвитку Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, провідного спеціаліста відділу соціально-економічного розвитку та головного спеціаліста відділу комунального господарства, на виконання розпорядження №351 "Про демонтаж самовільно встановленої тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 (біля огорожі та прохідної ПрАТ "Львівський локомотиворемонтний завод")", встановлено, що тимчасова споруда СПД-ФО ОСОБА_4., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, не демонтована (а.с. 22).

Відтак, як вбачається з матеріалів та обставин справи, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Львівської міської ради про звільнення елементу благоустрою шляхом демонтажу тимчасової споруди на АДРЕСА_1, який задоволено місцевим господарським судом.

При перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду керувалась наступним:

У відповідності до приписів частини першої та пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є інші юридичні факти.

Згідно статті 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, встановлених законом.

Згідно з п.10 ст.10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить надання дозволу на розміщення на території об'єктів благоустрою будівель і споруд соціально-культурного, побутового, торговельного та іншого призначення.

Як зазначається в ст.144 Конституції України та ч.1 ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів місцевого самоврядування, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають (ч.4 ст.20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів").

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. № 244, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди. Встановлення тимчасової споруди здійснюється відповідно до паспорта прив'язки, відхилення від паспорта прив'язки тимчасової споруди не допускається (п.2.20, 2.21). Розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється (п.2.31). У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди, така тимчасова споруда підлягає демонтажу (п.2.30). Документація щодо тимчасових споруд, видана до набрання чинності даним Порядком, дійсна до закінчення її терміну дії (п.2.35).

Ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015р. № 4526 затверджено Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексну схему розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові (надалі Положення).

Положення розроблено та затверджено на підставі Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про благоустрій населених пунктів", постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.1994р. № 198 "Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони", наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011р. № 244 "Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності".

Згідно п. 2.1. Положення, розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорту прив'язки, плану земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки або договору окремих конструктивних елементів благоустрою; місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив'язки, та плану земельної ділянки або схемі прив'язки. Тимчасові споруди розміщуються і функціонують відповідно до вимог чинного законодавства України та інших нормативних актів, прийнятих у межах компетенції органами державної влади та органами місцевого самоврядування (п.2.3).

Пунктом 7.1 даного Положення передбачено, що демонтажу підлягають тимчасові споруди: для встановлення яких закінчився термін дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою або термін дії договору оренди земельної ділянки і суб'єкту господарювання відмовлено у його продовженні; самовільно встановлені тимчасові споруди. Право районної адміністрації звертатися з позовом до суду про демонтаж передбачено пунктом 7.8. Положення.

У відповідності до ст. 1 Закон України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", паспорт прив'язки не є документом дозвільного характеру. Отримання паспорту прив'язки передбачено Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва, та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011 року.

Відтак, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок суду з посилання на те, що встановлення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності допускається за умови наявності паспорта прив'язки тимчасової споруди, а у разі анулювання паспорту прив'язки - тимчасова споруда підлягає демонтажу.

Матеріалами та обставинами справи підтверджується факт розміщення тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1, однак паспорт прив'язки такої споруди відсутній. Згідно вимог Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва, та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011р. така тимчасова споруда підлягає демонтажу.

Апелянт вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про те, що спірна споруда є самочинно встановленою, оскільки така придбана у попереднього власника по договору купівлі-продажу ВРЕ № 479521 від 22.01.2011 року і з того часу Відповідач безперешкодно користується належним йому рухомим майном.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судовою колегією встановлено, що дійсно 22.01.2011 року Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 (Продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу (а.с. 63), відповідно до умов якого Продавець передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає у власність металевий збірно-розбірний кіоск, розміщений у АДРЕСА_1 (п. 1. Договору).

Відповідно до п. 5. Договору Продавець стверджує, що відчужуваний кіоск є його особистою власністю, про що зазначено в заяві, адресованій Бєлопольській І.Р., приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу, 22 січня 2011 року, зі змістом якої Покупець ознайомлений.

Право власності на вказаний кіоск виникає у Покупця з моменту нотаріального посвідчення цього договору (п. 11. Договору).

Цей Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., 22.01.2011 року.

Слід звернути увагу на те, що станом на 22.01.2011р. (на час укладення Договору купівлі-продажу), порядок реєстрації права власності на нерухоме майно було визначено Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998р. № 121 (надалі - Інструкція).

Відповідно до п. 1.9. Інструкції не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов'язані фундаментом із землею.

У відповідності до п.п Д п. 2.1. Інструкції на копії правовстановлюючого документа робиться відмітка про реєстрацію з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації.

Як вбачається із копії Договору купівлі-продажу від 22.01.2011р., на ньому відсутня відмітка про реєстрацію, як і відсутній витяг з Реєстру речових прав на нерухоме майно та її обмежень про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Таким чином, Відповідач не набув право власності на підставі зазначеного Договору купівлі-продажу від 22.01.2011р. на нерухоме майно, а набув лише право власності на металевий збірно-розбірний кіоск (металеву конструкцію), на встановлення якого також необхідні дозвільні документи органу місцевого самоврядування.

Одночасно, перевіряючи доводи апелянта про те, що належна Відповідачу споруда нерозривно пов'язана фундаментом із землею, має ідентифіковані ознаки, адресу, що відповідає вимогам ст. 181 ЦК України, тому на підставі ст. 377 ЦК України до Відповідача перейшло право власності та користування земельною ділянкою, на якій розміщена споруда, колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі скаржник покликається на спірну споруду, як на об'єкт рухомого майна.

Відповідно до п. 3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, рухоме майно - це матеріальні об'єкти, які можуть бути переміщеними без заподіяння їм шкоди. До рухомого майна належить майно у матеріальній формі, яке не є нерухомістю.

Таким чином, враховуючи викладене, покликання апелянта на ст.ст. 181, 377 ЦК України є безпідставними, оскільки Відповідачем за Договором купівлі-продажу придбано металевий збірно-розбірний кіоск (металеву конструкцію) на який Відповідач набув право власності, як на об'єкт рухомого майна.

Покликання скаржника на Договір оренди земельної ділянки від 10.01.2007 року укладений ВАТ «Львівський державний локомотиворемонтний завод» (Орендодавець) та підприємцем ОСОБА_9 є необгрунтованими, оскільки даний Договір не поширює свої права та обов'язки на Відповідача, в тому числі враховуючи і те, що в матеріалах справи відсутні, а сторонами суду не подано документальних доказів того, що в силу п. 7. Договору підприємець передав обов'язки по цьому договору іншим особам або організаціям.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що суд не надав оцінки тим обставинам, що Відповідач двічі замовляв виготовлення грошової оцінки земельної ділянки, на якій розміщений спірний об'єкт, колегія суддів зазначає, що Відповідач самостійно виступав замовником нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Закон України «Про оцінку земель» визначає, що грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення поділяється на два типи: нормативну та експертну.

Нормативну грошову оцінку земельних ділянок здійснюють для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Враховуючи те, що у Відповідача відсутній договір оренди земельної ділянки, на якій розташований спірний об'єкт - металевий збірно-розбірний кіоск (металева конструкція) за адресою: АДРЕСА_1, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки вони не мають правового значення для даної справи.

Покликання скаржника на ст. 18 КАС України та відповідно на те, що справу слід надіслати на новий розгляд до місцевого загального суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 103 ГПК України визначено повноваження апеляційної інстанції, відповідно до яких апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, виходячи із зазначених процесуальних норм апеляційний господарський суд не вправі на підставі ст. 18 КАС України відправити справу на новий розгляд до місцевого загального суду.

Відтак, з врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому доводи апеляційної скарги в частині покликання скаржника на те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв'язку з втратою права на звернення до суду по строках позовної давності жодним чином не підтверджені та необґрунтовані.

Враховуючи викладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог.

У відповідності до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд, - ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 б/н від 27.10.2016р. (вх. № апеляційного суду 01-05/5128/16 від 01.11.2016р.) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 13.10.2016р. у справі №914/1997/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 15.12.2016 р.

Головуючий суддя Л.Л. Давид

Судді В.М. Гриців

Г.Т. Кордюк