ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р. Справа №922/2648/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

прокурора Полякової С.О., службове посвідчення №013758 від 06.12.2012р.

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №114 від 03.10.2016р.,

третьої особи ОСОБА_2, за довіреністю 0-50 від 08.11.2016р.,

відповідача ОСОБА_3, за довіреністю №03 16 від 03.10.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Заступника Прокурора Харківської області (вх.№2940Х/1-41 від 03.11.2016р.), на рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2016р. у справі №922/2648/16,

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури №4, м. Харків в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4 професійно-технічний навчальний заклад "Центр професійно-технічної освіти №3 м. Харкова", м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Посад", м. Харків,

про визнання недійсним договору та повернення майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Як вбачається з матеріалів справи, Керівник Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Харківській області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Посад" - про визнання недійсним договору оренди №1654-Н від 13.05.2005р., укладеного між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Харківській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Посад"; зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Посад" звільнити орендовані на підставі договору оренди №1654-Н від 13.05.2005р. приміщення. Окрім того, прокурор просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 8899,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17.10.2016р. (суддя Суярко Т.Д.) в задоволенні позову відмовлено.

Заступник Прокурора Харківської області з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2016р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що невикористання навчальним закладом спірного приміщення для навчального процесу не свідчить про неналежність цього приміщення до обєкту освіти та не є підставою правомірності надання його в оренду, оскільки заборона використання такого приміщення з іншою метою встановлена на законодавчому рівні. Враховуючи, що майно використовується з метою розташування цеху з розфасування сипучих продуктів харчування, а основним напрямком підготовки учнів Державного професійно-технічного закладу "Центр професійно-технічної освіти №3" є спеціальність "Електрогазозварники", висновки суду, покладені в основу рішення, на думку апелянта, є необґрунтованими. Також, апелянт вказує на те, що відповідачем не надано документів які б підтверджували про фактичне виконання пункту 1.9.1. договору про виробниче навчання та виробничу практику згідно якого сторони домовились, що 50% заробітної плати, нарахованої учням за час виробничого навчання, перераховуються на рахунок Центру згідно статті 50 Закону України "Про освіту" та статті 50 Закону України "Про професійно технічну освіту".

Також, апелянт посилається на практику Вищого господарського суду України, аналіз змісту якої дає підстави для висновку про можливість передачі в оренду приміщень навчальних закладів лише для здійснення діяльності, повязаної з освітньою роботою.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.11.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

ОСОБА_4 професійно-технічний навчальний заклад "Центр професійно-технічної освіти №3 надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№12258 від 05.12.2016р.), в якому просить оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Зокрема, в обґрунтування своєї позиції по справі, зазначає, що фактично використання орендованих за спірним договором приміщень здійснюється з метою, повязаною з навчальним процесом (для виробничої практики учнів третьої особи), відповідач належним чином виконує свої зобовязання за договором оренди; сам навчальний заклад визначені договором оренди приміщення не використовує. Так, як пояснив представник, відповідні приміщення були їдальнею для безкоштовного харчування учнів, але у звязку зі змінами в законодавстві (що передбачають забезпечення безкоштовним харчуванням дітей тільки пільгових категорій) та незначною кількістю учнів таких категорій, використання орендованого за договором оренди приміщення для третьої особи стало економічно невигідним, відповідні приміщення було передано в оренду відповідачу, а в якості їдальні для пільгових категорій учнів третя особа використовує інше, менше приміщення.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№12408 від 08.12.2016р.), в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2016р. залишити без змін.

Зокрема, в обґрунтування своєї позиції по справі, відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що частина приміщення (їдальні), яка орендується відповідачем згідно з умовами спірного договору оренди, використовувалась або може використовуватись у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності третьої особи, як закладу освіти. Крім того, відповідач вважає, що господарський суд Харківської області правомірно зазначив, що орендовані на підставі спірного договору приміщення використовуються з метою професійно-технічної освіти, а саме для проходження виробничої практики та виробничого навчання, харчування учнів Державного професійно-технічний навчальний заклад "Центр професійно-технічної освіти №3 в м. Харкова". Також, відповідач підтверджує, що ним не порушуються суттєві умови договору оренди, зокрема, завчасно та в повному обсязі сплачується орендна плата та не погіршується стан предмету оренди.

В судовому засідання Харківського апеляційного господарського суду 12.12.2016р. прокурор просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати. Представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора, просив задовольнити її в повному обсязі.

Представники відповідача та третьої особи у справі підтримали свою позицію по справі, проти задоволення апеляційної скарги заперечували, з підстав викладених у відзивах.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши в судовому засіданні пояснення повноважених представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2005р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (позивач, орендодавець) та відповідачем (як орендарем) було укладено договір оренди №1654-Н.

Відповідно до п. 1.1 договору оренди, з урахуванням внесених до нього додатковими угодами №6 від 02.07.2014р. та №7 від 03.07.2014р. змін, орендодавець передає, орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначне майно - нежитлові приміщення першого поверху кім. №№1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 та сходи І, ІІ у двоповерховій будівлі площею 491,7 кв.м., приміщення підвалу кім. №№21, 23, 24 та сходи ІІ площею 131,3 кв.м. (майно), загальною площею 623,00 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, 37, що знаходяться на балансі Державного професійно-технічного навчального закладу "Центр професійно-технічної освіти №3 м. Харкова" (балансоутримувач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача) з метою розташування цеху з розфасування сипучих продуктів харчування.

До договору оренди укладались також додаткові угоди №№ 1-5.

Вартість майна визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 09.12.2013р. і становить 501400,00 грн.

13.05.2005р. обумовлені договором оренди приміщення були фактично передані позивачем відповідачу в користування. Відповідні обставини підтверджуються актом прийому-передачі орендованого майна від 13.05.2005р., підписаним позивачем, відповідачем, скріпленим їх печатками.

Предметом даного судового розгляду є вимоги про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення, у звязку з суперечністю вимогам закону, а саме частині 5 статті 63 Закону України "Про освіту", частині 2 статті 4, частини 2 статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", оскільки спірне нежитлове приміщення було передано в оренду для використання за цільовим призначенням, не повязаним з навчально-виховним процесом, а також зобовязання орендаря звільнити орендовані приміщення.

При прийнятті оскаржуваного рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, господарський суд Харківської області прийшов до висновку, що орендовані на підставі спірного договору приміщення використовуються з метою професійно-технічної освіти, а саме - для проходження виробничої практики та виробничого навчання, харчування учнів Державного професійно-технічного навчального закладу "Центр професійно-технічної освіти №3 м. Харкова". За таких обставин, твердження прокурора та позивача про недійсність договору оренди, як такого, що суперечить вимогам частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту" щодо цільового використання об'єктів освіти, суд першої інстанції визнав необґрунтованими та такими, що не підтверджуються наданими до матеріалів справи доказами.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з статтею 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За положеннями частини 1 статті 759, частини 3 статті 760 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України "Про освіту" навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

За вимогами частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту" (в редакції на момент укладення спірного договору оренди від 13.05.2005р.), об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Відповідно Положення "Про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і закладах освіти", затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 01.08.2001р. №563 (в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору оренди), навчально-виховним процесом є система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (уроки, лекції, лабораторні заняття, час відпочинку між заняттями, навчальна практика, заняття з трудового, професійного навчання і професійної орієнтації, виробнича практика, робота у трудових об'єднаннях, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, походи, екскурсії, спортивні змагання, перевезення чи переходи до місця проведення заходів тощо).

Варто зазначити, що з приписів частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту" дійсно вбачається, що законодавець, унормовуючи правові засади користування та статус майна об'єктів освіти і науки, передбачив можливість їх використання виключно за їх цільовим призначенням, тим самим визначивши, що в будь-якому випадку мета використання як самого об'єкту освіти і науки, так і його підрозділу повинна узгоджуватись з метою їх створення, тобто мати тісну пов'язаність з навчально-виховним процесом.

З точки зору мети прийняття Закону України "Про освіту" доцільність відповідного застереження в Законі не зводиться суто до закріплення на законодавчому рівні обмеження використання державного майна, а полягає у закріпленні вільного доступу будь-якої особи у здобутті освіти не тільки належної якості, а і у створених для цього державою належних умовах.

Отже, фактично передбачено, що навчально-виховний процес повинен будуватись за таким принципом, при якому кожне приміщення побудоване державою в навчальних цілях повинно бути використано об'єктом освіти або сприяти останньому у освітній діяльності за своїм цільовим призначенням задля формування як гідних умов отримання особою освітніх послуг, так і створенні умов для повної реалізації її здібностей, таланту, всебічного розвитку (стаття 6 Закону України "Про освіту" ).

Таким чином, обмеження встановлені частиною 5 статті 63 Закону України "Про освіту" відносяться не до всього майна, яке знаходиться на балансі об'єктів освіти, а виключно до тієї його частини, яка може бути використана за цільовим призначенням його створення.

Колегія суддів зазначає, що предметом оспорюваного договору оренди є нежитлові приміщення першого поверху кім. №№1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16 та сходи І, ІІ у двоповерховій будівлі площею 491,7 кв.м., приміщення підвалу кім. №№21, 23, 24 та сходи ІІ площею 131,3 кв.м. (майно), загальною площею 623,00 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, 37.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на час передачі в оренду спірного нежитлового приміщення - воно було вільне, в учбовому процесі не використовувалось.

В матеріалах справи наявна довідка до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області №288 від 15.10.2004р., в якій третьою особою у справі вказано, що майно, загальною площею 590,0 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, 37 відноситься до приміщень їдальні ПТУ-33 не використовується і є вільним.

Також, підстави невикористання приміщення їдальні пояснюються тим, що статтею 6 Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014р. було відмінено безкоштовне харчування.

З 2015р. відповідно до Закону України безкоштовним харчуванням забезпечуються лише діти пільгових категорій (діти сироти, діти, позбавлені батьківського піклування, діти інваліди, діти з числа малозабезпечених сімей), тому харчування здійснюється в їдальні за адресою: вул. Владислава Зубенка, 33А (колишня вул. Тимурівців) в приміщенні колишнього санаторія профілакторія "Зміна". Їдальня за адресою вул. В. Зубенка, 37 розрахована на одночасне забезпечення харчуванням тисячі учнів, а їдальня за адресою вул. В. Зубенка, 33А може забезпечити харчуванням одночасно 100 дітей. Наразі харчуванням забезпечується до 20 дітей пільгових категорій. Таким чином, економічно не вигідно використовувати приміщення, що є більше за площею та розраховано на одночасне харчування тисячі учнів. Вказані обставини, прокурором спростовані не були.

Отже, навчальний заклад не має необхідності у використанні приміщення, наданого в оренду у навчальній та виховній діяльності, оскільки, відсутня необхідність у додатковій площі для зазначених цілей.

Частиною 1 статті 61 Закону України "Про освіту" встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Частиною 4 статті 61 Закону України "Про освіту" унормовано, що додатковими джерелами фінансування є: кошти, одержані за навчання, підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів відповідно до укладених договорів; плата за надання додаткових освітніх послуг; кошти, одержані за науково-дослідні роботи (послуги) та інші роботи, виконані навчальним закладом, на замовлення підприємств, установ, організацій та громадян; доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання: дотації з місцевих бюджетів; дивіденди від цінних паперів; валютні надходження; добровільні грошові внески, матеріальні цінності, одержані від підприємств, установ, організацій, окремих громадян; інші кошти.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що в якості додаткових джерел фінансування навчальних закладів, абзацом 5 частини 4 статті 61 Закону України "Про освіту" передбачена можливість залучати у тому числі доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Відповідно до пункту 4 розділу 9 Переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997р. №38 (в редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) (надалі - Постанова) до інших послуг, які можуть надаватися такими закладами, відноситься здавання в оренду будівель, споруд, обладнання, не пов'язаних з навчально-виховною, навчально-виробничою, науковою діяльністю, яке не погіршує соціально-побутові умови працівників закладів і установ освіти, студентської та учнівської молоді

У відповідності до змісту пункту 4 розділу 9 вказаної Постанови була надана можливість державним навчальним закладам здавання в оренду будівель, споруд, обладнання, не пов'язаних з навчально-виховною, навчально-виробничою, науковою діяльністю, яке не погіршує соціально-побутові умови працівників закладів і установ освіти, студентської та учнівської молоді.

У відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого Наказом Держстандарту України 17.08.2000р. №507, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, споруди - це будівельні системи, пов'язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. Будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів.

До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін.

Отже, на момент виникнення спірних правовідносин, до переліку платних послуг, які могли надаватися державними навчальними закладами, (який регулювався постановою КМУ від 20.01.1997р. №38 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами") входила можливість здавання в оренду нерухомого майна.

Таким чином, законодавством передбачена можливість отримання навчальними закладами доходів від передання в оренду тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Прокурором не надано до суду доказів того, що спірні приміщення використовуються у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій діяльності, а також те, що передача в оренду спірного приміщення погіршує соціально-побутові умови осіб, які навчаються або працюють у закладі відповідача.

Відповідно до положень статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження доводів прокурора щодо наявності підстав для визнання недійсним договору оренди №1654-Н від 13.05.2005р. як то: укладення вказаного договору має наслідком порушення цілісності майнового комплексу або погіршення соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі; майно, яке є предметом договору, використовується у навчальному процесі (у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності); платні послуги навчального закладу у даній спірній ситуації надаються замість або в межах освітньої діяльності, що має наслідком спричинення перешкод або унеможливлення надання освітніх послуг чи зменшення обсягу цих послуг внаслідок укладання договору (та яким саме способом), що свідчить про необґрунтованість заявлених прокурором вимог.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач виробляє кулінарні вироби готові до вживання в спеціально обладнаному кулінарному цеху, має відділ капітального будівництва з наявною матеріально-технічною базою. А орендовані за договором приміщення використовуються відповідачем з метою розташування цеху з розфасування сипучих продуктів харчування. В даному приміщенні знаходиться обладнання, яке періодично потребує ремонту, в тому числі і здійснення електрозварювальних робіт.

Згідно штатного розкладу, у відповідача передбачено дві штатні одиниці електрозварників.

Робочим навчальним планом Державного професійно-технічного навчального закладу "Центр професійно-технічної освіти №3 м. Харкова" для підготовки висококваліфікованих робітників на базі повної загальної середньої освіти за професією 7212.1 "Електрогазозварник" 5 розряду передбачено Графік навчального процесу Державного професійно-технічного навчального закладу "Центр професійно-технічної освіти №3 м. Харкова", що включає в себе виробничу практику.

23.06.2016р. між ОСОБА_4 професійно-технічним навчальним закладом "Центр професійно-технічної освіти №3 м. Харкова" та відповідачем (як підприємством) було укладено договір про надання робочих місць або навчально-виробничих ділянок для проходження учнями професійно-технічного навчального закладу виробничого навчання та виробничої практики.

В п.п. 1.2-1.5, 1.8 договору про виробниче навчання та виробничу практику відповідач зобов'язався: закріпити наказом учнів за робочими місцями (самостійним робочим місцем) або навчально-виробничими ділянками; забезпечити учнів виробничими завданнями, документацією, технічним обладнанням, не допускати простоїв і використання його на роботах, що не відповідають навчальним програмам та майбутній професії, спеціальності та спеціалізації; забезпечити учнів безпечними умовами праці на робочому місці або навчально-виробничій ділянці на рівні нормативних вимог. Проводити інструктажі з охорони праці. Забезпечити учнів та майстра виробничого навчання спецодягом, іншими засобами індивідуального захисту та лікувально-профілактичне обслуговування за нормами, встановленими для відповідних штатних працівників підприємства; надати учням та майстру виробничого навчання можливість користуватися лабораторіями, кабінетами, майстернями, бібліотеками, технічною та іншою документацією, необхідною для виконання навчальних програм та відповідних завдань; після закінчення виробничої практики надати виробничі характеристики на учнів.

ОСОБА_4 професійно-технічний навчальний заклад "Центр професійно-технічної освіти №3 м. Харкова" в п.п. 2.1, 2.2 договору про виробниче навчання та виробничу практику зобов'язався: подати підприємству не пізніше ніж за два тижні до початку виробничого навчання та виробничої практики прізвище майстра виробного навчання навчальної групи керівника професійно-практичної підготовки від навчального закладу, навчальні програми з виробничого навчання та виробничої практики на виробництві чи в сфері послуг; забезпечити попередню професійно-теоретичну та професійно-практичну підготовку учнів, які направляються для проходження виробничого навчання та виробничої практики, вивчення ними правил технічної експлуатації виробничого обладнання, правил і норм охорони праці, техніки безпеки та виробничої санітарії, правил внутрішнього трудового розпорядку та інших правил і норм, встановлених для відповідних професій, спеціальностей, спеціалізації та рівня кваліфікації.

Відповідно до п. 1.9.2 договору про виробниче навчання та виробничу практику, відповідач зобовязався здійснювати харчування учнів навчального закладу кулінарними виробами та забезпечити їх робочими місцями і навчально-виробничими ділянками, зокрема, за адресою м. Харків, вул. Владислава Зубенка, 37 (колишня вул. Тимурівців, 37) (їдальня, що перебуває в оренді відповідно до договору оренди №1654-Н від 13.05.2005 р., тобто договору оренди).

Чинність та правомірність укладення договору про виробниче навчання та виробничу практику не заперечується та не спростовується прокурором та позивачем.

На виконання вказаного договору ТОВ фірмою "Посад" видано наказ №2048-ОС від 07.11.2016р. та наказ №2061-ОС від 08.11.2016р. "Про проходження виробничої практики, виробничого навчання учня "Центру професійно-технічної підготовки №3".

Отже, встановлені судом першої інстанції та підтверджені судом апеляційної інстанції обставини справи свідчать, що орендовані на підставі спірного договору приміщення використовуються з метою професійно-технічної освіти, а саме - для проходження виробничої практики та виробничого навчання, харчування учнів Державного професійно-технічного навчального закладу "Центр професійно-технічної освіти №3 м. Харкова".

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням положень частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статті 61 Закону України "Про освіту", відповідно до яких відсутня заборона надавати індивідуально визначене майно навчального закладу в оренду, а також, зважаючи на відсутність порушення укладенням оспорюваного договору навчального процесу, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним договору оренди від 13.05.2005р. №1654-Н.

Щодо посилань апелянта на судову практику з аналогічних спорів, колегія суддів зазначає, що при розгляді справ та прийнятті судових рішень, суд, перш за все, керується приписами чинного законодавства, а не судовою практикою. При цьому, вирішення спору залежить від конкретних обставин справи, які суд оцінює самостійно у відповідності до норм статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Також, колегія суддів звертає увагу на практику Вищого господарського суду України, сформовану ним, зокрема, в постанові від 12.10.2016р. у справі №922/2686/15, висновки в якій узгоджуються із позицією, висловленій в даній постанові.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те що в задоволенні апеляційної скарги Заступника Прокурора Харківської області слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2016р. у справі №922/2648/16 залишити без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, керуючись ст.ст. 49, 99 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.49, 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника Прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2016р. у справі №922/2648/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий