ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа №922/2812/16

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Плахова О.В., судді Лакізи В.В.,

при секретарі Євтушенко Є.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 14.04.2016р. №14-88;

від відповідача ОСОБА_2 зп довіреністю від 05.09.2016р. №2422;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

на рішення господарського суду Харківської області від 08.11.2016р.

у справі № 922/2812/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків

про стягнення 11041729,73 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.11.2016р. у справі №922/2812/16 (суддя Хотенець П.В.) відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" про стягнення з відповідача 9849274,27 грн. пені, 524163,38 грн. інфляційних втрат та 668292,08грн. 3% річних за договором купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015р. №15-805-Н.

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 512,538, 626, 692 ЦК України, статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» мотивоване тим, що: по-перше, відповідач не міг, в силу норм діючого законодавства України, в тому числі попередньо затвердженого алгоритму розподілу коштів, встановленого Порядком проведення розрахунків за спожитий природний газ, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792, вплинути на процес здійснення розрахунків; по-друге, підписавши спільні протокольні рішення та виконавши їх положення, а також положення постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20, наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», Державного казначейства України від 03.02.2009р. №55/57/43, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015р. №493/688, сторони фактично погодили часткове виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015р. №15-805-Н шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення, чим фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за спірним договором; по-третє, за умовами спірного договору позивач зобовязаний належним чином оформити отримані від відповідача акти, підписати їх або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання, за відсутності цих актів неможливо встановити дату виникнення зобовязання за договором, тобто, підтвердити граничну дату остаточного розрахунку.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 08.11.2016р. у справі №922/2812/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що відповідно до умов договору від 30.06.2015р. №15-805-Н та вимог Цивільного кодексу України відповідач зобовязаний оплатити поставлений природний газ протягом місяця поставки, остаточний розрахунок до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу. На думку скаржника, несвоєчасне оформлення (направлення, отримання) актів приймання-передачі природного газу не є простроченням кредитора в розумінні статей 212, 613 ЦК України, та не є відкладною умовою для відповідача в частині виконання обовязку щодо оплати до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу за договором. Обовязок відповідача з оплати поставленого газу не пов'язаний з поверненням підписаних актів, а виникає з юридичного факту здійснення приймання-передачі природного газу.

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» відзивом від 05.12.2016р. заперечує проти доводів апеляційної скарги відповідача та просить рішення місцевого господарського суду від 08.11.2016р. у справі №922/2812/16 залишити без змін, а апеляційному скаргу - без задоволення. При цьому зазначає, що в силу попередньо затвердженого алгоритму розподілу коштів відповідач не міг вплинути на процес здійснення розрахунків з позивачем. Крім того, зазначає, що частину коштів за отриманий природний газ на підставі договору від 30.06.2015р. №15-805-Н відповідач оплатив за рахунок коштів підприємства, а іншу частину, у розмірі 502623073грн., за рахунок коштів, отриманих відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 на підставі спільних протокольних рішень №2053, 2054, 2253, 2254, 2584, 2566, 3018, 3019, 210, 209, якими сторони фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за спірним договором, а отже, на думку відповідача, нарахування 3% річних, інфляційних втрат та пені є необґрунтованим. Також вказує на те, що сторони у спірному договорі визначили взаємні права та обовязки, за умовами яких остаточний розрахунок за фактично отриманий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, 06.12.2016р., представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення господарського суду від 08.11.2016р. у справі №922/2812/16 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. При цьому зазначив, що ним до суду першої інстанції надавався для огляду уточнений розрахунок заявленої до стягнення суми, згідно з яким позовні вимоги зменшились близько до 4 млн. грн. у звязку із нарахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму боргу, що була сплачена за рахунок коштів підприємства без врахування сум, сплачених на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.

Представник відповідача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив рішення господарського суду Харківської області від 08.11.2016р. у справі №922/2812/16 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні апеляційної інстанції, 06.12.2016р., оголошена перерва до 13.12.2016р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

30.06.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавцем) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (покупцем), укладений договір купівлі-продажу природного газу №15-805-Н, п.1.1 якого встановлено, що продавець зобов'язується передати у власність покупця у 2015році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ, на умовах цього договору (а.с.15-20).

Відповідно до п.1.2 цього договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню.

Згідно з п.3.3 цього договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі, в якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за звітним, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного, уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У пункті 6.1 даного договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Згідно пункту 6.2 цього договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

У пункті 6.4 договору сторони встановили, що вони погоджуються, що покупець не зазначає призначення платежу лише у випадку перерахування коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця. У всіх інших випадках посилання на призначення платежу та розрахунковий період є обовязковим.

Пунктом 7.2 даного договору встановлено, що у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу (розділ ХІ), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобовязаний (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015р. №15-805-Н позивачем поставлено відповідачеві у липні - грудні 2015 року природний газ на загальну суму 915677941,38грн., що підтверджується актами приймання-передачі від 31.07.2015р., від 31.08.2015р., від 30.09.2015р., від 31.10.2015р., від 30.11.2015р. та від 31.12.2015р. та не заперечується сторонами спору (а.с.25-31).

Відповідач здійснив оплату за поставлений природний газ у повному обсязі, але з порушенням строків, визначених умовами договору купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015р., що було підтверджено представниками сторін у судовому засіданні.

Так, 23.09.2015р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона 2), ТОВ «Харківгаз Збуд» (сторона 3), та НАК «Нафтогаз України» (сторона остання) укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2053 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, п. 1 якого визначено, що предметом цього спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (а.с.70,71).

Розділом 2 цього спільного протокольного рішення встановлено, що Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 5673766грн. з приміткою «Постанова Уряду від 11.01.2005р. №20». Сторона 1 перераховує на рахунок сторони 2 кошти у сумі 5673766грн. записом у графі «призначення платежу»: «за липень 2015року «П» 2549187грн.", «за липень 2015року» «С» 3124579грн. Постанова Уряду від 11.01.2015р. №20». Сторона 2 перераховує стороні 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 5673766грн. із записом у графі «призначення платежу»: «за липень 2015року «П» 2459187грн.»; «за липень 2015року» «С» 3124579. Постанова Уряду від 11.01.2005р. №20». Сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 5673766грн., у тому числі ПДВ 945627,67грн. за природний газ за 2015рік згідно з договором від 30.06.2015р. №15-805-Н з записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005р. №20, за природний газ за 2015рік, договір від 30.06.2015р. №15-805-Н, у тому числі ПДВ 945627,67грн.». Сторона остання перераховує кошти у сумі 5673766грн. до загального фонду Державного бюджету України у вигляді ПДВ.

Розділом 4 цього спільного протокольного рішення встановлено, що сторони, що підписали це Спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду від 11.01.2005р. №20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобовязань за цим Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

23.09.2015р., 22.10.2015р., 22.10.2015р., 20.11.2015р., 20.11.2015р., 18.12.2015р., 18.12.2015р., 21.01.2016р., 21.01.2016р. укладені аналогічні за змістом спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №№2054, 2253, 2254,2584, 2566, 3018, 3019, 209, 210, відповідно, сторонами яких були також сторони спору, за умовами яких відповідач зобовязаний перерахувати позивачеві 1493835грн., 3937384грн., 7304440грн., 5780426грн., 71128160грн., 18769646грн., 168557836грн., 32532727грн., 18744853грн., відповідно (т.1, а.с.72-89).

Факт виконання відповідачем вищезазначених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України підтверджується у позовній заяві та представниками сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У пункті 2.51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 12.2011р. N18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що у застосуванні відповідної норми (частини 1 статті 35ГПК України) господарським судам необхідно враховувати таке. Визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу: в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо; в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень; у такому разі про визнання обставин зазначається у протоколі судового засідання. Про визнання обставин може свідчити й зміст поданих суду письмових документів: претензій та відповідей на них, листів та інших письмових звернень учасників судового процесу один до одного (наприклад, лист, надісланий у відповідь на претензію, в якому зазначається про повне або часткове визнання заявленої до стягнення заборгованості). Не передбачено законом й можливості відмови учасника судового процесу від раніше здійсненого ним визнання обставин.

Обставини, визнані учасниками судового процесу і відображені в судових рішеннях, є преюдиціальними в розумінні частини третьої статті 35 ГПК ( підпункт 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 12.2011р. N18).

Враховуючи факт визнання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у позовній заяві та у судовому засіданні апеляційної інстанції факт повного проведення розрахунків за договором на купівлю-продаж природного газу від 30.06.2015р. №15-805-Н, дані обставини, з урахуванням приписів статті 35 ГПК України є преюдиціальними, а отже встановленими та такими, що не потребують доказуванню.

Отже, відповідач оплату за одержаний природний газ здійснив у повному обсязі, але з простроченням прийнятих на себе грошових зобовязань, що стало підставою для звернення ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з позовом до господарського суду про стягнення з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збуд» 9849274,27грн. пені, 524163,38грн. інфляційних втрат та 668292,08грн. 3% річних.

08.11.2016р. місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (а.с.164-171).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом позову у даній справі є стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму заборгованості, яка виникла на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015р. №15-805-Н.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, які у певних умовах ставляться. Дана норма кореспондується з приписами статті 526 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 3.4 договору на купівлю-продаж природного газу від 30.06.2015р. №15-805-Н встановлено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі, в якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за звітним, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

У пункті 6.1 даного договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Таким чином, сторони у договорі визначили, що акт приймання-передачі є суттєвим елементом встановлених між ними правовідносин, який має бути підписаний сторонами, і тільки тоді є підставою для остаточного розрахунку за придбаний газ за розрахунковий місяць, а тому договір як джерело матеріального права при вирішенні спору підлягав застосуванню у повному обсязі згідно зі статтями 6, 11 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.04.2014р. у справі №№911/27/25/13-г.

Позивач при зверненні до господарського суду надав акти приймання-передачі природного газу, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками, які є підставою для проведення остаточного розрахунку.

Однак, на вимогу суду апеляційної інстанції позивачем не надано доказів направлення чи вручення цих актів відповідачеві, а в судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача зазначив про неможливість їх надання.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем виконані свої зобовязання, визначені п.3.4 договору купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015р. №15-805-Н, проте позивачем в порушення вимог цього пункту договору не надано покупцю один примірних цих актів, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними документами та відповідно до умов договору - підставою для остаточного розрахунку за газ.

Крім того, відповідно пункту 8.7 розділу «Документальне оформлення приймання-передачі природного газу» Порядку доступу та приєднання до єдиної газотранспортної системи України, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 19.04.2012р. №420 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.05.2012р. за за № 721/21034 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), акти приймання-передачі газу є підставою для розрахунків.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутність доказів виконання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» умов п.3.4 договору купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015р. №15-805-Н, а саме ненадання ТОВ «Харківгаз Збут» актів приймання-передачі, які є підставою для остаточного розрахунку, та надання їх лише до суду при зверненні з відповідним позовом свідчить про прострочення кредитора та неможливість встановлення дати виникнення зобовязань за договором від 30.06.2015р. №15-805-Н.

Доводи скаржника про те, що пунктом 6.1 договору від 30.06.2015р. №15-805-Н чітко встановлено дату остаточного розрахунку - до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, яка не залежить від оформлення актів приймання-передачі, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки договір слід розглядати при дослідженні всіх його умов в комплексі, та з аналізу яких вбачається, що остаточний розрахунок здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного та повернутого покупцю акту приймання-передачі, які у відповідача були відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду від 08.08.2016р. у справі №911/33/16 та від 11.08.2016р. у справі №906/12/16.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 6.2 договору 30.06.2015р. №15-805-Н оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП та зараховується як оплата за газ. За наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для проведення розрахунків за спожитий природний газ постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, їх структурні підрозділи, а також оптові продавці, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов'язків, покладених на таких продавців, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від споживачів. Уповноважені банки, що обслуговують поточні рахунки із спеціальним режимом використання, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України. Забороняється зарахування на інші рахунки коштів за спожитий природний газ, який постачається постачальниками природного газу на виконання спеціальних обов'язків, покладених на них Кабінетом Міністрів України. Постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, та їх структурні підрозділи передбачають у відповідному договорі про відкриття банківського рахунку право банку на договірне списання (перерахування) з поточних рахунків із спеціальним режимом використання коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ. Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, та їх структурних підрозділів, а також оптових продавців, що здійснюють продаж природного газу таким постачальникам на виконання спеціальних обов'язків, покладених на таких продавців, подається уповноваженим банком до Регулятора на затвердження та доводиться до відома всіх учасників розрахунків. Кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритих в установах уповноваженого банку постачальниками природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки, та їх структурними підрозділами згідно з алгоритмом розподілу коштів, затвердженим Регулятором, виключно на: поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового продавця, що здійснює продаж природного газу такому постачальнику на виконання спеціальних обов'язків, покладених на такого продавця; поточний рахунок оператора газотранспортної системи; поточний рахунок оператора газорозподільної системи; поточний рахунок постачальника природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки.

Таким чином, враховуючи особливості здійснення господарської діяльності у сфері газопостачання та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не мав можливості самостійно впливати на розрахунки за природного газу, тому суд першої інстанці дійшов до правильного висновку, що відсутній склад правопорушення і відповідно до статті 217 Господарського кодексу України та статті 614 Цивільного кодексу України позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені пунктом 7.2 договору та у свою чергу тягне за собою відсутність підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Також з матеріалів справи вбачається, що оплату за придбаний природний газ у сумі 502623073грн. відповідач здійснив на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання від 23.09.2015 №2053, від 23.09.2015р. №2054, від 22.10.2015р. №2253, від 22.10.2015р. №2254, від 20.11.2015р. №2584, від 20.11.2015р. №2566, від 18.12.2015р. №3018, від 18.12.2015р. №3019, від 21.01.2016р. №209 та від 21.01.2016р. №210 (а.с.72-89).

Так, 23.09.2015р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона 2), ТОВ «Харківгаз Збуд» (сторона 3), та НАК «Нафтогаз України» (сторона остання) укладено спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №2053 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, п. 1 якого визначено, що предметом цього спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (а.с.70,71).

Розділом 2 цього спільного протокольного рішення встановлено, що Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 5673766грн. з приміткою «Постанова Уряду від 11.01.2005р. №20». Сторона 1 перераховує на рахунок сторони 2 кошти у сумі 5673766грн. записом у графі «призначення платежу»: «за липень 2015року «П» 2549187грн.", «за липень 2015року» «С» 3124579грн. Постанова Уряду від 11.01.2015р. №20». Сторона 2 перераховує стороні 3 кошти за пільги та субсидії у сумі 5673766грн. із записом у графі «призначення платежу»: «за липень 2015року «П» 2459187грн.»; «за липень 2015року» «С» 3124579. Постанова Уряду від 11.01.2005р. №20». Сторона 3 перераховує стороні останній кошти в сумі 5673766грн., у тому числі ПДВ 945627,67грн. за природний газ за 2015рік згідно з договором від 30.06.2015р. №15-805-Н з записом у графі «призначення платежу»: «Постанова Уряду від 11.01.2005р. №20, за природний газ за 2015рік, договір від 30.06.2015р. №15-805-Н, у тому числі ПДВ 945627,67грн.». Сторона остання перераховує кошти у сумі 5673766грн. до загального фонду Державного бюджету України у вигляді ПДВ.

Розділом 4 цього спільного протокольного рішення встановлено, що сторони, які підписали це спільне протокольне рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду від 11.01.2005р. №20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобовязань за цим Спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України.

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015р. N493/688, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2015р. за N1007/27452 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі Порядок) цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок", ПАТ "УКРТРАНСГАЗ", ПАТ "Укргазвидобування", виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами та іншими учасниками розрахунків за природний газ, послуги з постачання, розподілу та транспортування природного газу, в тому числі послуги замовленої потужності, фізичного транспортування природного газу, балансування обсягів природного газу (далі - послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу), теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. N 20.

Пунктом 1.2 Порядку встановлено, що розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) (пункт 1.3 Порядку).

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Порядку постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку, складають щомісяця до 10 числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а в разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та/або транспортувальники ресурсів (товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів, постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг) та надаються відповідним департаментам фінансів.

Згідно із пунктом 2.4 Порядку спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків підписуються усіма учасниками розрахунків: відповідним департаментом фінансів, відповідним головним управлінням Казначейства, постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг), Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок". Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та за електроенергію та за природний газ додатково погоджуються з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України.

Проведення розрахунків за теплопостачання, природний газ та його транспортування здійснюється таким чином: на підставі платіжних доручень органи Казначейства перераховують кошти на рахунки теплопостачальних і газопостачальних організацій, відкриті в органах Казначейства; останнім отримувачем коштів від постачальників ресурсів при розрахунках за теплопостачання, джерелом якого є природний газ, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та/або дочірня компанія Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" - "Газ України" (далі - ДК "Газ України"), рахунки яких відкриті у Казначействі України. Останніми отримувачами коштів від постачальників ресурсів при розрахунках за природний газ і його транспортування є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ДК "Газ України", ПАТ "Укртрансгаз", рахунки яких відкриті у Казначействі України; Казначейство України на підставі платіжних доручень ДК "Газ України" та ПАТ "Укртрансгаз" перераховує кошти з їх рахунків на рахунок Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"; Казначейство України на підставі платіжних доручень Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та реєстрів спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, відповідно до яких здійснюється перерахування, перераховує кошти: до загального фонду Державного бюджету України; на рахунки ПАТ "Укргазвидобування" або ПАТ "Укрнафта", відкриті в Казначействі України, для розрахунків за природний газ. Перерахування коштів з рахунку Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рахунок ПАТ "Укргазвидобування" або ПАТ "Укрнафта" здійснюється на підставі платіжних доручень, реєстрів спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків та додатків до спільних протокольних рішень, зазначених у реєстрах спільних протокольних рішень, підписаних Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укргазвидобування" або ПАТ "Укрнафта". Казначейство України на підставі платіжних доручень ПАТ "Укргазвидобування" та ПАТ "Укрнафта" перераховує кошти до загального фонду Державного бюджету України; у разі коли постачальники газу уклали договори на постачання природного газу для потреб населення безпосередньо з ПАТ "Укргазвидобування" та ПАТ "Укрнафта", такі розрахунки проводяться відповідно з ПАТ "Укргазвидобування" та ПАТ "Укрнафта". Казначейство України на підставі платіжних доручень ПАТ "Укргазвидобування" та ПАТ "Укрнафта" перераховує кошти до загального фонду Державного бюджету України; розрахунки учасників розрахунків здійснюються як у рахунок погашення заборгованості за природний газ, так і в рахунок оплати вартості планових обсягів постачання природного газу в поточному місяці (пункт 2.7 Порядку )

Пунктом 2.10 цього Порядку встановлено, що органи Казначейства здійснюють переказ платежів між учасниками розрахунків на підставі платіжних доручень організацій та спільних протокольних рішень учасників розрахунків відповідно до реєстру щодо відкриття асигнувань за міжбюджетними трансфертами, отриманого від Казначейства України, у разі: централізованого перерахування субвенцій - протягом одного операційного дня; децентралізованого перерахування субвенцій - протягом трьох операційних днів.

Отже, позивач, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання від 23.09.2015 №2053, від 23.09.2015р. №2054, від 22.10.2015р. №2253, від 22.10.2015р. №2254, від 20.11.2015р. №2584, від 20.11.2015р. №2566, від 18.12.2015р. №3018, від 18.12.2015р. №3019, від 21.01.2016р. №209 та від 21.01.2016р. №210, у такий спосіб виявив згоду здійснити розрахунки відповідно до Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений природний газ, які визначені договором.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що після підписання цих спільних протокольних рішень проведення розрахунків за природний газ здійснюється відповідно до пункту 2.10 Порядку.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених п.7.2 договору купівлі-продажу природного газу від 30.06.2015р. №15-805-Н та частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата за поставлений природний газ була здійснена відповідачем поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання від 23.09.2015 №2053, від 23.09.2015р. №2054, від 22.10.2015р. №2253, від 22.10.2015р. №2254, від 20.11.2015р. №2584, від 20.11.2015р. №2566, від 18.12.2015р. №3018, від 18.12.2015р. №3019, від 21.01.2016р. №209 та від 21.01.2016р. №210.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 23.11.2016р. у справі №914/2378/15.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представниками сторін підтверджено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005р. № 20 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.08.2015р. за N1007/27452, сторонами здійснено остаточне погашення заборгованості за газ, отриманий на підставі договору на купівлю-продаж природного газу від 30.06.2016р. №15-805-Н, чим саме сторони змінили порядок і строк виконання зобовязань, визначених спірним договором.

Враховуючи вищевикладене, у тому числі, факт виконання відповідачем умов спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, про відсутність правових підстав для застосування положень статей 549, 625 ЦК України за прострочення оплати за газ, поставлений у 2015році та, відповідно, для задоволення позовних вимог.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Харківської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у звязку з чим апеляційна скарга ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не підлягає до задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 08.11.2016р. у справі №922/2812/16 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника апеляційної скарги ПАТ « Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, ч.1 ст.103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Харківської області від 08.11.2016р. у справі № 922/2812/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 19.12.2016р.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов

Суддя В.В. Лакіза