номер провадження справи 20/82/16-4/89/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2016 Справа № 908/2138/16

м. Запоріжжя

За позовом Державної екологічної інспекції у Запорізькій області, (69035, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 72 а)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор», (69600, м. Запоріжжя, Дніпропетровське шосе, буд. 3)

про стягнення 498220,00 грн

Суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 1679/12 від 19.05.2016;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 1/05-рн від 30.12.2015.

СУТЬ СПОРУ:

15.08.2016 до Господарського суду Запорізької області звернулася Державна екологічна інспекція у Запорізькій області, м. Запоріжжя з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор», м. Запоріжжя про стягнення 498220,00 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.08.2016 позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/2138/16 (с. Гандюкова Л.П.), судове засідання призначено на 01.09.2016. В судовому засіданні 01.09.2016, на підставі ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 28.09.2016.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2016, враховуючи закінчення повноважень судді Гандюкової Л.П. на підставі Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 №1600-VII, справу передано судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою від 04.10.2016 прийнято справу № 908/2138/16 до розгляду, справі присвоєно номер провадження 20/82/16-4/59/16, судове засідання призначено на 07.11.2016.

Ухвалою від 07.11.2016 за клопотанням представника позивача строк розгляду справи продовжено на п'ятнадцять днів до 19.12.2016, судове засідання призначено на 12.12.2016.

В судовому засіданні 12.12.2016 оголошувалась перерва на 16.12.2016.

За письмовими клопотаннями представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 16.12.2016 справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на ст. ст. 44, 48, 49, 110, 111 Водного кодексу України, ст. ст. 47, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. ст. 1, 54, 84 Господарського процесуального кодексу України, і полягають в тому, що позивачем у період з 29.11.2013 по 11.12.2013 проводилася планова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор». Перевіркою встановлено, що відповідач в період з 01.01.2013 по 03.01.2013 здійснював спеціальне водокористування без дозволу, що є порушенням вимог ст. ст. 44, 49 Водного кодексу України. Також відповідач в цей період здійснював скид забруднюючих речовин зі зворотними водами по випуску № 1 в р. Дніпро. За результатами перевірки був складений відповідний акт. Внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства відповідачем було заподіяно державі збитків на суму 498220,08 грн.

У відзиві № 1/05-рн-953 від 01.09.2016 на позовну заяву відповідач проти позову заперечує. Зазначає, що Публічним акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор» були вжиті достатні та своєчасні заходи та дії для продовження та отримання нового дозволу, які в свою чергу, були несвоєчасно опрацьовані та вчинені з боку органів виконавчої влади щодо погодження та видачі дозволу. Отже, вважає, що його вина у несвоєчасному отриманні дозволу відсутня.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, суд

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у Запорізькій області, відповідно до Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 року № 429, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.11.2011 року за №1347/20085, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, раціональне використання, відтворення та охорону природних ресурсів; за додержанням правил, нормативів, стандартів у сфері охорони навколишнього природного середовища; за додержанням умов виданих дозволів, лімітів, квот на спеціальне природокористування.

В період з 29.11.2013 по 11.12.2013 Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області (позивач у справі) проводилась планова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» (відповідач у справі). Перевіркою встановлено, що підприємство в період з 01.01.2013 по 03.01.2013 здійснювало спеціальне водокористування без дозволу, що є порушенням вимог ст. ст. 44, 49 Водного кодексу України. За вказаний період підприємством було забрано з р. Дніпро 15948 м3 води, згідно довідки відповідача від 19.02.2014 № 1/36-48. Також в цей період відповідач здійснював скид забруднюючих речовин зі зворотними водами по випуску № 1 в р. Дніпро.

За результатами перевірки був складений акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» від 29.11.2013-11.12.2013, де в таблиці «Порушення вимог законодавства, виявлені під час заходу державного нагляду (контролю)» зафіксовано вищевказане порушення (п. 3.2).

Згідно з п.1.4 Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, що затверджений Наказом №464 від 10.09.2008 Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, акт є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Згідно з Довідкою відповідача № 1/36-48 від 19.02.2014, кількість скинутих зворотних вод по випуску № 1 «сухий період» в р. Дніпро за період з 01.01.2013 по 03.01.2013 (включно) становить 5020,68 м3; кількість забраної із р. Дніпро за допомогою насосів марки ЗВ-200 з 01.01.2013 по 03.01.2013 (включно) становить 15948,0 м3.

З урахуванням викладеного, на підставі довідки відповідача № 1/36-48 від 19.02.2014 та відповідно до ОСОБА_2 розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі, внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року за № 389, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 року за № 767/16783, Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області була розрахована сума збитків, заподіяних державі з боку відповідача внаслідок самовільного забору води, яка складає 498056,04 грн та на суму 164,04 грн сума збитків заподіяних внаслідок самовільного скиду забруднюючих речовин зі зворотними водами.

На підставі матеріалів перевірки державними інспектором з охорони навколишнього природного середовища Запорізької області складено протокол про адміністративне правопорушення від 04.12.2013 та постановою № 000719/01/07 від 10.12.2013 на директора Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор» ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 грн на підставі ст. 48 та ст. ст. 242-1, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також ст. ст. 44, 110 Водного кодексу України.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2014 по справі №337/7695/13-а скасовано постанову державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Запорізької області ОСОБА_4 від 10 грудня 2013 року 000719/01/07 про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85 грн.

Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області на адресу відповідача направлено претензії № 1014/03 від 26.03.14 та № 1896/06 від 28.04.2014 разом із розрахунком розміру шкоди. Проте, в добровільному порядку шкоду сплачено не було, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Стаття 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25 червня 1991 року N 1264-XII (далі - Закон N 1264-XII) передбачає, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтями 68, 69 Закону N 1264-XII встановлено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Частиною 1 статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України (далі ГК України) також передбачено, що суб'єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб'єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

Стаття 2 ВК України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об'єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Відповідно до положень статей 46, 48 ВК України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (пункт 9 частини 1 статті 44, статті 49 ВК України).

Порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 321, у відповідності до пункту 2 якого дозволи на спеціальне водокористування надаються у разі використання води водних обєктів загальнодержавного та місцевого значення.

Статтею 110 Водного кодексу України передбачена відповідальність за порушення водного законодавства. Порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Відповідно до ст. 111 Водного кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов'язку відшкодування збитків, завданих :ними внаслідок порушення водного законодавства.

Статтею 39 Закону N 1264-XII встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно зі ст. 47 Закону N 1264-XII грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності зараховуються на розрахункові рахунки місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси іншої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Дотримання цієї вимоги зобов'язаною особою не тільки відповідає загальним принципам виконання зобов'язань, але й у силу ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, за умови його доведення, може бути підставою для звільнення боржника від покладення на нього господарсько-правової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Публічне акціонерне товариство «Запоріжтрансформатор» мало дозвіл на спеціальне водокористування з 19 квітня 2011 року по 31 грудня 2012 року. 28 листопада 2012 року відповідач з метою продовження строку дії дозволу на спеціальне водокористування звернулося до Єдиного дозвільного центру з заявою про погодження клопотання для отримання дозволу на спеціальне водокористування з Запорізьким регіональним управлінням водних ресурсів.

4 грудня 2012 року ПАТ «Запоріжтрансформатор» отримало аркуш погодження, згідно якого з Запорізьким регіональним управлінням водних ресурсів погоджено на термін до 31 грудня 2015 року клопотання про отримання дозволу на спеціальне водокористування.

19 грудня 2012 року відповідачем до Єдиного дозвільного центру було подано заяву з клопотанням на видачу дозволу на спеціальне водокористування від Запорізького регіонального управління водних ресурсів на період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року. Єдиний дозвільний центр передав документи на розгляд Державному управлінню охорони навколишнього середовища в Запорізькій області, яке повернуло їх без розгляду.

Листом № 1/36-322 від 19 грудня 2012 року відповідач звернувся до Державного управління навколишнього середовища в Запорізькій області з метою з'ясування причин відмови в прийнятті документів до розгляду.

Державне управління охорони навколишнього середовища в Запорізькій області листом № 2086/18/06 від 21 грудня 2012 року розяснило, що прийом документів для отримання дозволів на спеціальне водокористування через Єдиний дозвільний центр буде відновлено після офіційного опублікування постанови «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів від 13 березня 2002 року», проект якої внесено Мінприроди України до Кабінету міністрів України.

Листом № 1/36-326 від 20 грудня 2012 року ПАТ «Запоріжтрансформатор» направлено дублікат пакету документів для розгляду та отримання дозволу на спеціальне водокористування Міністру екології та природних ресурсів України.

Відповідь на лист № 1/36-326 від 20 грудня 2012 року від Міністерства екології та природних ресурсів України отримано ПАТ «Запоріжтрансформатор» лише 18 лютого 2013 року.

3 січня 2013 року в газеті «Урядовий кур'єр» офіційно опублікована постанова № 1203 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року № 321» та запрацював Єдиний дозвільний центр.

4 січня 2013 року ПАТ «Запоріжтрансформатор» надало до Єдиного центру необхідний комплект документів для отримання дозволу на спеціальне водокористування і в той же день отримало дозвіл на спеціальне водокористування з терміном дії з 04 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року.

Таким чином, вина відповідача у несвоєчасному отриманні дозволу на спеціальне водокористування відсутня, оскільки ним вжиті усі необхідні заходи для своєчасного отримання дозволу, а припинення забору води з р. Дніпро призвело б до зупинення роботи підприємства та виникнення аварійних ситуацій (розморожування системи опалення та обладнання, що працює на потоці).

Суд також не приймає до уваги твердження позивача про те, що відповідач не був позбавлений можливості звернутися за отриманням дозволу раніше, ніж за місячний строк до закінчення дії попереднього дозволу, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2 Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 р. N 321 (далі Порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування) (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) дозволи видаються у разі використання води водних об'єктів:

загальнодержавного значення - Мінприроди, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів (далі - органи з питань екології та природних ресурсів);

місцевого значення - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за погодженням з органами з питань екології та природних ресурсів.

Відповідно до п. 3 Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) дозволи видаються за клопотанням водокористувачів з обґрунтуванням потреби у воді, яке погоджується:

у разі використання поверхневих вод - з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань водного господарства, територіальними органами басейнових управлінь водних ресурсів або обласними виробничими управліннями водного господарства і меліорації (далі - органи водного господарства);

у разі використання підземних вод - з Держгеонадрами або дочірніми підприємствами НАК "Надра України" за переліком, який затверджує Мінприроди;

у разі використання водних об'єктів, віднесених до категорії лікувальних, - з МОЗ.

Згідно з п. 4 Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування (в редакції, чинній на момент існування спірних правовідносин) дозволи видаються органами, що зазначені в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, в місячний термін з дня подання в установленому порядку клопотання, а органами, зазначеними в абзаці третьому цього пункту, - в установлені ними терміни.

Клопотання водокористувачів розглядаються у місячний термін.

У разі відмови у погодженні клопотання або у видачі дозволу водокористувачу надається відповідь з обґрунтуванням причин відмови.

Таким чином, для своєчасного отримання дозволу відповідач мав звернутися до уповноваженого органу не менш, як за місяць до закінчення дії дозволу, який він мав, тобто до пізніше як 01.12.2012.

Проте, зі змісту листа № 2086/18/06 від 21.12.2012 Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області вбачається, що прийом документів для отримання дозволів на спеціальне водокористування було призупинено ще в листопаді 2012 року.

Враховуючи вищезазначене, навіть у випадку звернення відповідача за отриманням дозволу у строк, що перевищує місячний, ПАТ «Запоріжтрансформатор» не отримало б дозвіл на спеціальне водокористування своєчасно.

Згідно з частиною другою статті 43, статтями 33, 34 Господарського кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи з того, що ст. 3 Цивільного кодексу України визначено загальні засади застосування цивільного законодавства, зокрема це справедливість, добросовісність та розумність, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги Державної екологічної інспекції у Запорізькій області м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор», м. Запоріжжя про стягнення 498220,00 грн задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 38, 39, 47, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25 червня 1991 року N 1264-XII, ст. ст. 2, 44, 46, 48, 49, 110, 111 Водного кодексу України, ст. 1166 ЦК України, ст. ст. 149, 151, 193 ГК України, ст. ст. 43, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові Державної екологічної інспекції у Запорізькій області, м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства «Запоріжтрансформатор», м. Запоріжжя про стягнення 498220,00 грн відмовити в повному обсязі.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України 19 грудня 2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.