РІШЕННЯ

"12" грудня 2016 р.Справа № 921/350/16-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі головуючого судді Боровець Я.Я. , судді Стопника С.Г. , судді Сидорук А.М.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", просп. Московський, 60, м. Харків

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Блек Брайоні Холдінгс", вул.Незалежності, 1Ж/1, м. Хоростків, Гусятинський район, Тернопільська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агрі-Трейд", вул. Незалежності, 68 А, с. Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область

про відшкодування майнової шкоди в розмірі 32 292 224,80 грн.

За участю представників від:

Позивача: Слесарчук В.М. - представник (довіреність б/н від 30.12.2015р.);

Відповідача: Ковальчук М.О. - представник (довіреність №12 від 01.07.2016р.);

Третьої особи: не з'явився.

Представникам сторін в судовому засіданні оголошено склад суду та роз'яснено їх права і обов'язки передбачені статтями 20, 22 ГПК України.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку статті 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання сторін.

В судовому засіданні 12.12.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Блек Брайоні Холдінгс" про відшкодування майнової шкоди в розмірі 32 292 224,80 грн.

Ухвалою суду від 17.06.2016р. порушено провадження у даній справі та її розгляд призначено на 02.08.2016р., який на підставі статті 77 ГПК України відкладався на 18.08.2016р. з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду.

Також, відповідно до статті 27 ГПК України, ухвалою суду від 17.06.2016р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агрі - Трейд" .

Ухвалою суду від 18.08.2016р. на задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі (вх.№15066 від 16.08.2016р.) зупинено провадження у справі №921/350/16-г/3 до вирішення апеляційної скарги Київським апеляційний господарським судом поданої на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2015р. у справі №910/25052/14.

26 вересня 2016 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі №921/350/16-г/3 (вх. №16794) в зв'язку з тим, що відпали підстави для зупинення провадження у даній справі, долучивши ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016р. у справі №910/25052/14.

Відповідно до вимог статті 79 ГПК України, ухвалою суду від 03 жовтня 2016 року поновлено провадження у справі №921/350/16-г/3 та її розгляд призначено на 12.10.2016р.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.10.2016р. подано клопотання про розгляд справи №921/350/16-г/3 колегіально у складі трьох суддів (вх. № 17708) в зв'язку із складністю розгляду справи.

12.10.2016 р. згідно розпорядження голови господарського суду Тернопільської області, у відповідності до статті 46 ГПК України автоматизованою системою документообігу суду та на задоволення клопотання представника відповідача про розгляд справи №921/350/16-г/3 колегіально у складі трьох суддів (вх. № 17708) визначено колегію суддів у складі трьох суддів: головуючий суддя Боровець Я.Я., суддя Сидорук А.М., суддя Андрушків Г.З., в зв'язку зі складністю обставин даного спору.

Ухвалою суду від 12.10.2016 р. справу №921/350/16-г/3 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Боровець Я.Я., суддя Сидорук А.М., суддя Анлрушків Г.З. та призначено її розгляд на 27.10.2016р., який відкладався на 10.11.2016р., на 24.11.2016р. та на 05.12.2016р. з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Тернопільської області від 05.12.2016р., у зв'язку із необхідністю внесення змін до складу колегії суддів по розгляду справи №921/350/16-г/3, так як суддя Андрушків Г.З. перебувала у відпустці, відповідно до п. 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого визначено склад колегії: головуючий суддя Боровець Я.Я, суддя Стопник С.Г. та суддя Сидорук А.М.

Ухвалами суду від 05.12.2016р. справу № 921/350/16-г/3 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Боровець Я.Я., суддя Стопник С.Г. та суддя Сидорук А.М. та розгляд справи відкладено на 12.12.2016 року.

05.12.2016р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, просить суд врахувати подані ним заперечення проти доводів відповідача (вх.№15165 від 18.08.2016р.); заперечення проти доводів відповідача, викладених в додаткових письмових запереченнях (вх.№17705 від 12.10.2016р.); заперечення проти доводів відповідача, викладених в додатковому відзиві (вх.№19400 від 10.11.2016р.). Просить суд позовні вимоги задоволити повністю. В обґрунтування заявленого позову, зокрема, посилається на те, що на підставі рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/25052/14 в АТ "УкрСиббанк" виникло право звернути стягнення на зерно, а за рахунок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження - задовольнити наступні вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк": заборгованість ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд" за Генеральним договором про кредитування №0/0 від 05.07.2013р. в розмірі 5508519 доларів США 86 центів та 7679348 грн. 72 коп. Проте, в рамках виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду у справі №910/25052/14, державним виконавцем за результатами вжитих заходів встановлено відсутність у боржника (ТОВ "ТД "Агрі-Трейд") зерна на зерноскладі, на яке необхідно звернути стягнення, що підтверджується постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.12.2015р. У зв'язку з наведеним, стверджує, що відсутністю зерна на зерноскладі, відповідачем (його незаконною видачею) завдано майнової шкоди АТ "УкрСиббанк" у розмірі вартості відсутнього зерна, яка визначена з урахуванням встановленої рішенням господарського суду м.Києва початкової ціни предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у розмірі 2201 грн. 92 коп. за 1 тону. При цьому, просить суд врахувати, що звернення стягнення на рухоме майно, що є об'єктом притримання, здійснюється у відповідності до Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Відповідно до ст.24 вказаного Закону, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, яким згідно із ст.21 того ж Закону є притримання, здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку. 05.11.2014р. АТ "УкрСиббанк" зареєструвало в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. У АТ "УкрСиббанк" знаходяться передані боржником оригінали подвійних складських свідоцтв, які свідчать, що зерно ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд" в кількості 14 678 284 кг зберігається (повинно було зберігатися) на складі відповідача (ТОВ " Блек Брайоні Холдінгс"). А оскільки оригінали складських свідоцтв банк не повертав ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд", отже ТОВ "Блек Брайоні Холдінгс" порушило вимоги ст.16 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва" та ст.24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", видавши зерно без пред'явлення оригіналів складських свідоцтв. Таким чином, стверджує про наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, у зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача завдану майнову шкоду на суму відсутнього (виданого) зерна в розмірі 32 292 224,80 грн.

Також через канцелярію суду надав документи, які витребовувались ухвалою суду (вх.№14331 від 02.08.2016р.) та додаткові докази (вх.№15145 від 17.08.2016р., вх.№20321 від 24.11.2016р., вх.№20938 від 05.12.2016р.).

Представник відповідача в судових засіданнях щодо позовних вимог повністю заперечив з підстав, викладених у поданих запереченнях на позовну заяву (вх.№13802 від 21.07.2016р.), додаткових письмових запереченнях (вх.№16579 від 20.09.2016р., вх.№18384 від 25.10.2016р.). Зокрема, стверджує про:

- невідповідність складських свідоцтв, виданих відповідачем, вимогам, встановленим ст.38 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", оскільки порядок оплати третьою особою послуг відповідача по зберіганню зерна в свідоцтвах не визначено.

- відсутність складу цивільного правопорушення. Щодо протиправної на думку банку, поведінки відповідача, просить врахувати, що позивач не був власником зерна, не міг розпоряджатися подвійними складськими свідоцтвами і пред'являти їх зерновому складу для видачі зерна з подальшим їх погашенням. Щодо майнової шкоди, то вважає, що позивачем не доведено, що шкода завдана його майну, оскільки зерно кукурудзи не було власністю і не стало власністю позивача після прийняття рішення господарським судом міста Києва у справі №910/25052/14. Також, стверджує, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та майновою шкодою позивача, вини в діях відповідача. Крім того, зазначає, що ні позивач, ні господарський суд Київської області не перевірили наявність притриманого зерна на складі, а отже можливість фактичного виконання судового рішення в момент пред'явлення його до виконання. Просить врахувати, що право банку на притримання зерна не є абсолютним і таким, що унеможливлює надалі будь-які дії (правочини) з ним з боку Поклажодавця.

- помилковість обраного способу захисту права. Вказує на те, що цивільне законодавство України розмежовує поняття "шкоди" і "збитків". Зокрема, згідно частини 1 ст.1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

- необґрунтованість визначення позивачем розміру завданої шкоди, оскільки відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. А розрахунок позивача вважає неактуальним, оскільки у резолютивній частині рішення господарського суду міста Києва від 02.02.2015р. по справі №910/25052/14 встановлена початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах.

Поряд з цим, відповідач зазначає, що не знав і не міг знати про притримання банком зерна кукурудзи, яке належало третій особі; - зерновий склад може нести відповідальність тільки перед Поклажодавцем зерна; - зерно кукурудзи 3-го класу врожаю 2013 року, яке належало б ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд", було відсутнє на складі ще до моменту повідомлення третьої особи по справі про притримання (16.10.2014р.), а не тільки на момент подачі позову чи прийняття рішення господарським судом міста Києва чи пред'явлення його до виконання, тому причинний зв'язок між діями складу щодо видачі зерна і шкодою, яку нібито поніс позивач, відсутній; - термін дії договору складського зберігання зерна №26/07-114Х/13 від 26.07.2013 р. закінчився 02.07.2014 р. і Поклажодавець мав право розпоряджатися зерном на власний розсуд без будь-яких обмежень. У зв'язку з вищенаведеним вважає, що склад цивільного правопорушення (делікту) відсутній, а тому просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Також через канцелярію суду надав додаткові докази (вх.№15145 від 17.08.2016р.).

Позивач проти доводів відповідача заперечив, зокрема у поданих суду письмових запереченнях зазначив, що складські свідоцтва повністю відповідають вимогам, встановленим ст.38 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", більше того, такі подвійні складські свідоцтва були видані самим відповідачем, а отже він несе повну відповідальність за їх зміст. Дійсність зазначених складських свідоцтв, на підставі яких звернено стягнення на зерно, вже встановлено рішенням господарського суду м.Києва у справі №910/25052/14, яке набрало законної сили, а отже, в силу ст.35 ГПК України, є фактом, який має преюдиціальне значення. Крім того, просить суд врахувати, що: встановлений факт відсутності зерна на складі вже підтверджує вину Відповідача, оскільки оригінали подвійних складських свідоцтв зберігаються у позивача; внаслідок протиправних дій відповідача, позивач позбавлений можливості задовольнити свої грошові вимоги, що свідчить про завдання шкоди безпосередньо майну АТ "УкрСиббанк"; незаконною видачею зерна відповідач порушив суб'єктивне право позивача на звернення стягнення на зерно, яке останній набув на підставі рішення господарського суду м.Києва у справі №910/25052/14; а доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК України покладено на відповідача, доказів в підтвердження чого останнім не подано. Також, позивач додатково просить врахувати, що слід розрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (ст.623 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України (ст.1166 ЦК України). У свою чергу, відшкодування шкоди є належним способом захисту в разі здійснення позадоговірного цивільного правопорушення. Позивач обрав спосіб захисту свого порушеного права у спосіб передбачений ч.8 ст.16 ЦК України, а саме відшкодування майнової шкоди. Поряд з цим зазначає, що відповідно до ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З приводу твердження відповідача про необґрунтованість розміру заявленої до стягнення майнової шкоди, то вважає такі безпідставними з огляду на рішення господарського суду м.Києва у справі №910/25052/14, яке в частині визначення ціни має преюдиціальне значення для даної справи. Щодо посилань відповідача на те, що у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, господарським судам слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою необхідно встановити і те чи могло таке судове рішення бути фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, то просить врахувати, що в даному випадку АТ "УкрСиббанк" заявив позовні вимоги не про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок невиконання рішення суду, а про відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями відповідача. До того ж, зерно на зерноскладі було відсутнє лише з вини відповідача внаслідок порушення ним вимог чинного законодавства, які забороняють видачу зерна без пред'явлення оригіналів складських документів (подвійних складських свідоцтв). Чинним законодавством України та відповідно до договору зберігання, укладеного між відповідачем та третьою особою, встановлено, що відповідач мав право розпорядитися зерном (продати з торгів) тільки у випадку, якщо він письмово за сім днів до закінчення строку зберігання зерна попередив поклажодавця (ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд") зерна про закінчення строку зберігання зерна та запропонував термін витребування зерна, а поклажодавець у цей строк не забрав зерно. При цьому, жодних доказів здійснення такого повідомлення та звіту про реалізацію цього зерна відповідачем надано не було, що свідчить про те, що відповідач неправомірно розпорядився зерном, на яке було звернуто стягнення. Щодо тверджень відповідача про те, що він не знав і не міг знати про притримання банком зерна кукурудзи, яке належало третій особі, то звертає увагу суду на те, що такі не відповідають дійсності, оскільки як вбачається з матеріалів справи №910/25052/14, позивач (АТ "УкрСиббанк") при подачі позовної заяви в господарський суд м.Києва, направляв копію позовної заяви про притримання зерна з усіма додатками ТОВ " Блек Брайоні Холдінгс ", також на його адресу направлялась і копія ухвали про порушення провадження у справі №910/25052/14. Поряд з цим, чинне законодавство не передбачає обов'язковості повідомлення зберігача майна про притримання майна (повідомляється тільки власник майна). Крім того, заперечив проти тверджень відповідача щодо відсутності складу цивільного правопорушення, додатково зазначивши також про те, що доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК України покладено на відповідача. Також позивач додатково навів свої міркування з приводу правомірності та обґрунтованості визначення розміру заявленої до стягнення шкоди. Зокрема, зазначив, що початкова вартість зерна кукурудзи врожаю 2013 року встановлена об'єктивно та правомірно у рішенні господарського суду м.Києва, і є саме ринковою вартістю, так як встановлювалась судом відповідно до довідки експертів Аграрної біржі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агрі-Трейд" явку свого представника в судові засідання не забезпечила, проте на виконання вимог ухвал суду подано документи (вх.№20929 від 05.12.2016р.)

Також, позивачем подано клопотання про вихід за межі позовних вимог (вх.№17706 від 12.10.2016р.).

Суд, розглянувши вказане клопотання, його відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 стат ті 83 ГПК України передбачено право господарського суду при прийнятті рішення виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Отже, за змістом вказаної норми, господарський суд вправі виходити за межі позовних вимог за одночасної наявності двох умов: по-перше, якщо це потрібно для захисту прав і законних інтересів позивача або третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору і, по-друге, за наявності відповідного клопотання заінтересованої сторони.

Поряд з цим, суд не вправі змінювати предмет позову чи розглядати позовні вимоги, які не були заявлені позивачем, оскільки вчиняти такі процесуальні дії є виключно правом позивача (така ж позиція викладена в п.14 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005р. №01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році").

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, повно та об'єктивно оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено:

Згідно статті 1 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Рішення господарського суду м.Києва у справі №910/25052/14 від 02.02.2015р. (набрало законної сили - 17.02.2015р.), яким звернуто стягнення на кукурудзу 3 класу в кількості 14 678 284 кг, власником якої є ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд" (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в даній справі) шляхом продажу на публічних торгах з початковою ціною 2201,92 грн за 1 тону згідно оригіналів подвійних складських свідоцтв, виданих ТОВ "Блек Брайоні Холдінгс " (відповідач у даній справі). При цьому, кукурудза, як предмет забезпечувального обтяження, при примусовому виконанні рішення суду від 02.02.2015р. у справі №910/25052/14 була відсутня, що підтверджується постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.12.2015р. в рамках виконавчого провадження №48738925, що завдало позивачу майнової шкоди з боку відповідача - ТОВ "Блек Брайоні Холдінгс" у розмірі вартості відсутнього зерна.

Позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на положення статті 1166 ЦК України, тим, що при видачі кредиту ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд" (третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача в даній справі) шляхом траншів взамін на оригінали подвійних складських свідоцтв при наявності заборгованості у позичальника, банк отримав право на притримання речі як забезпечувальний засіб виконання зобов'язання, про що повідомив 16.10.2014р. відповідачів, а саме про притримання зерна (кукурудзи). А оскільки відповідач - ТОВ "Блек Брайоні Холдінгс" всупереч статті 16 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва" та ст.24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" видав зерно без пред'явлення йому оригіналів подвійних складських свідоцтв, які не передавались та знаходились у позивача (АТ "УкрСиббанк"), то ТОВ "Блек Брайоні Холдінгс" своїми діями завдало майнової шкоди АТ "УкрСиббанк" на суму відсутнього зерна і повинен нести відповідальність по ст.1166 ЦК України з огляду на наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправну поведінку у вигляді незаконної видачі зерна без пред'явлення (передачі) власником зерна сертифікованому складу з метою погашення оригіналів подвійного складського свідоцтва;

- майнова шкода нанесена позивачу у вигляді неможливості реалізувати право звернення на зерно за рішенням суду у зв'язку з відсутністю зерна та за рахунок цього погасити заборгованість за кредитним договором;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та майновою шкодою позивача;

- вина відповідача у вигляді порушення ст.16 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва" та ст.24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" у вигляді видачі зерна без оригіналів подвійних складських свідоцтв.

Як визначено статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися притриманням.

Відповідно до вимог статті 594 Цивільного кодексу України, кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитор має право притримати річ у себе також у разі, якщо права на неї, які виникли після передачі речі у володіння кредитора, набула третя особа. Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження притриманої речі несе кредитор, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 595 Цивільного кодексу України вказує, що кредитор, який притримує річ у себе, зобов'язаний негайно повідомити про це боржника. Кредитор відповідає за втрату, псування або пошкодження речі, яку він притримує в себе, якщо втрата, псування або пошкодження сталися з його вини.

Згідно статті 597 Цивільного кодексу України вимоги кредитора, який притримує річ у себе, задовольняються з її вартості відповідно до статті 591 цього Кодексу.

Закон України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва" регулює правовідносини, пов'язані з оформленням, видачею, погашенням простих і подвійних складських свідоцтв, визначає порядок їх реєстрації та спрямований на створення правових, економічних, організаційних умов функціонування цих документів під час зберігання товарів на товарних складах.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва" складські свідоцтва - товаророзпорядчі складські документи на пред'явника або іменні, що посвідчують право власності на товар, який зберігається на сертифікованому складі.

Як визначено статтю 16 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва"сертифікований склад зобов'язаний повернути товар на першу вимогу володільця складського свідоцтва, навіть якщо строк його зберігання не закінчився, за умови пред'явлення та наступної передачі сертифікованому складу з метою погашення простого складського свідоцтва або обох частин подвійного складського свідоцтва. У реєстрі складських свідоцтв робиться запис про їх погашення.

Також, статтею 24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" передбачено, що зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах. Зерновий склад зобов'язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання. Видача зерна володільцеві складського документа на зерно здійснюється в обмін на виписані на це зерно складські документи.

Позивач, посилаючись на наявне у нього право притримання речі, а в даному випадку зерна кукурудзи, про що вказує сам позивач у позовній заяві (повідомлення відповідачів 16.10.2014р.), згідно зі ст.594 ЦК України має кредитор, а в нашому випадку АТ "УкрСиббанк" лише в тому випадку, коли він правомірно володіє річчю, що в даному спорі місця не мало, оскільки кукурудзою правомірно володів саме відповідач - ТОВ " Блек Брайоні Холдінгс", який саме і міг скористатись правом притримання в разі виникнення і несплати заборгованості, пов'язаної з річчю ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд" (власник зерна кукурудзи по подвійних складських свідоцтвах) (вказана позиція викладена також у постанові Вищого господарського суду України від 16.05.2013р. у справі №5017/2840/2012).

Не може вважатись володінням річчю (кукурудзою) і наявність у позивача (кредитора) оригіналів подвійних складських свідоцтв, оскільки останні не являються коносаментом, який прирівнюється до передачі речі (майна), не наділяє банк (позивача) будь-якими правами на кукурудзу, як і не надає права банку розпоряджатись нею, що в протилежному випадку протирічить вимогам ст.596 ЦК України, де зазначено, що до кредитора не переходить право власності на річ боржника, і саме останній може нею розпорядитись.

Також, слід зазначити, що ні зі змісту кредитного договору, ні зі змісту представлених подвійних складських свідоцтв не випливає, що у позивача виникло й право застави на зерно кукурудзи, оскільки відсутнє оформлення подвійних складських свідоцтв і проведення дій відповідно до вимог ст.14 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва", ст.38 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні".

Не можуть бути предметом притримання й подвійні складські свідоцтва як річ, оскільки такі не являються цінними паперами і на них не може бути звернено стягнення.

Посилання відповідача на невідповідність подвійних складських свідоцтв відповідає вимогам ст.38 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", ст.4 "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва" та ст.962 ЦК України, а саме відсутність порядку сплати розміру платежів за зберігання, що в свою чергу підтверджує, що подвійні складські свідоцтва не являються такими.

Щодо звернення позивачем уваги у запереченнях на відзив на преюдицію, а саме на рішення господарського суду м. Києва від 02.02.2015р. у справі №910/25052/14, то слід зазначити, що у відповідності до приписів частини 3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин. При цьому, у вище згадуваному рішенні господарського суду м. Києва предметом спору не було визнання права на притримання.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у позивача не виникло і не могло виникнути суб'єктивне право, а саме на притримання кукурудзи, яке б порушив відповідач. А майнова шкода є пов'язаною з порушенням суб'єктивного права (ст.1166 ЦК України) (такої ж позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постановах від 10.06.2011р. у справі №5020-124/2011 та від 25.11.2014р. у справі №904/2792/14); та із протиправними діями відповідача, які полягають, як обґрунтовує позивач, у неналежному виконанні останнім своїх обов'язків по збереженню зерна кукурудзи.

Тому можливі протиправні дії відповідача могли порушити суб'єктивне право власника зерна - ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд", а не позивача (АТ "УкрСиббанк") і саме йому нанести майнової шкоди, і тут був би в наявності причинно-наслідковий зв'язок.

При таких обставинах, правових підстав для покладення відповідальності за правилами ст.1166 ЦК України на відповідача немає в зв'язку з відсутністю повного складу цивільного правопорушення, оскільки: у позивача відсутнє суб'єктивне право на притримання зерна, яке б відповідач міг порушити; відсутня майнова шкода, яка була б у причинно-наслідковому зв'язку з можливими протиправними діями, тим більше, направленими на порушення неіснуючого права позивача на притримання.

Щодо порушення прав позивача в зв'язку з набранням законної сили 17.02.2015р. рішенням господарського суду м. Києва від 02.02.2015р. у справі №910/25052/14 та завданням з боку відповідача - ТОВ "Блек Брайоні Холдінгс" йому майнової шкоди у вигляді вартості відсутнього зерна кукурудзи, то слід зазначити наступне.

Як стверджує позивач, право звернути стягнення на майно боржника (ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд") у позивача виникло з моменту набрання законної сили рішенням господарського суду м. Києва у справі №910/25052/14, а саме - 17.02.2015р., і в зв'язку з неможливістю реалізувати право звернення на майно (зерно) за рішенням суду йому завдано майнової шкоди.

При цьому, протиправна поведінка відповідача мала бути направлена на невиконання рішення суду, порушення права позивача, встановленого (породженого) рішенням суду і знаходитись у причинно-наслідковому зв'язку з нанесеною майновою шкодою.

Разом з тим, з постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.12.2015р., акта заступника начальника відділу ДВС Гусятинського районного управління юстиції від 20.11.2015р., представлених копій Основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, видно, що майна (зерно кукурудзи), на яке звернуто стягнення за рішенням суду, ні на дату примусового виконання, ні на дату видачі наказу суду (17.02.2015р.), ні на день подання банком позову до боржника, на складі, власником якого виступав би боржник - ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд", не значилось.

Таким чином, причинно-наслідкового зв'язку між можливими протиправними діями відповідача і майновою шкодою позивача в даній справі не може бути, як і не може бути порушене право звернути стягнення на зерно, отримане позивачем з набранням 17.02.2015р. законної сили рішенням суду.

Являється сумнівним і визначення позивачем реальної майнової шкоди, виходячи з резолютивної частини рішення господарського суду м. Києва у справі №910/25052/14, де зазначено початкову ціну для подальшої реалізації на публічних торгах.

За результатами прилюдних торгів продажна (фактична) ціна могла бути більшою чи меншою від початкової.

Відповідно до чинного законодавства, що діяло на момент відкриття виконавчого провадження по справі №910/25052/14, майно, що не було реалізоване з будь-яких причин на прилюдних торгах, могло бути уцінене державним виконавцем (ч.5 ст.62 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла на момент порушення виконавчого провадження по справі №910/25052/14); або стартова (початкова) ціна майна могла збільшуватися в процесі проведення покрокових торгів (розділ 4 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.07.99 р.№42/5).

Отже, початкова ціна зерна кукурудзи визначена господарським судом м.Києва виключно для цілей її реалізації на прилюдних торгах і не тотожна реальній вартості зерна кукурудзи врожаю 2013 року станом на момент розгляду даної справи.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Роз'ясненням Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 р. №02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" роз"яснено, що у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, господарським судам слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо.

Вищенаведене свідчить, що для застосування статті 1166 ЦК України необхідно повний склад цивільного правопорушення, чого в даному спорі немає, і відповідач не може бути притягнутий до відповідальності за вказаною статтею і за пред'явленим способом захисту позивачем.

В частині 2 статті 129 Конституції України зазначається, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 статті 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1, 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85, 115 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано "27" грудня 2016 року.

Головуючий суддя Я.Я. Боровець

Суддя С.Г. Стопник

Суддя А.М.Сидорук