ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2016 р. Справа № 911/3972/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. за участю секретаря судового засідання Москалика О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк, м. Київ

до приватного акціонерного товариства Українська національна розрахункова картка, Київська обл., с. Безпечна

про установлення господарських правовідносин шляхом визнання терміну дії договору подовженим

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №428 від 20.10.2016 ;

Від відповідача: не зявився.

Позивач, публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», звернувся з позовом до приватного акціонерного товариства «Українська національна розрахункова картка» про установлення господарських правовідносин шляхом визнання терміну дії договору № 777 про надання послуг процесингового центру від 01.10.2001 подовженим на період з 01.01.2017 по 31.12.2017 на чинних умовах цього договору

В обґрунтування позову позивач посилається на безпідставне ініціювання відповідачем припинення дії договору з 30.09.2016 та припинення надання послуг процесингового центру з 01.10.2016 та оскільки за 30 днів до закінчення терміну дії договору відповідач не повідомив позивача про намір розірвати його, а те повідомлення що надіслано на адресу позивача 29.08.2016, з огляду на його зміст та подальші дії сторін, таким повідомленням вважатися не може, просив установити господарські правовідносини шляхом визнання терміну дії договору подовженим.

16.12.2016 позивачем подано письмові пояснення, в яких викладено додаткове письмове обґрунтування поданого позову, долучено до матеріалів справи додаткові докази, а саме засвідчені копії меморіальних ордерів про перерахування на користь відповідача грошових коштів за послуг, що надавалися відповідачем по договору № 777 від 01.10.2001 вже після того моменту, з якого відповідач вважав правовідносини за договором припиненими, а також копію листа відповідача від 21.10.2016, з якого вбачається заінтересованість відповідача у збереженні договірних правовідносин між сторонами у межах договору № 777 від 01.10.2001 вже після ініціювання процедури припинення дії договору.

22.12.2016 позивачем подано письмові пояснення, в яких викладено додаткове письмове обґрунтування поданого позову, долучено до матеріалів справи копію листа відповідача від 21.09.2016, з якого вбачається бажання відповідача на проведення переговорів щодо приведення умов договору № 777 від 01.10.2001 до взаємовигідних для обох сторін.

В судовому засіданні 23.12.2016 представник позивача наполягав на задоволенні позову, долучив до матеріалів справи додаткові докази, зокрема засвідчені копії листів від 09.09.2016 №170/10342/2016, від 12.10.2016 №117/122186/2016.

Відповідач у жодне судове засідання не зявився хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином.

Ухвали Господарського суду Київської області від 08.12.2016, 16.12.2016 направлялась відповідачу з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену позивачем у позові, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до правої позиції, викладеної в п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи те, що незявлення відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2001 публічним акціонерним товариством «Укргазбанк» (позивач) та приватним акціонерним товариством «Українська національна розрахункова картка» (відповідач) було укладено договір № 777 про надання послуг процесингового центру від 01.10.2001 за умовами якого відповідач прийняв на себе зобовязання надавати, а позивач використовувати та оплачувати послуги процесингового центру згідно з тарифами.

Згідно п. 9.1. договору він набуває чинності з дня його підписання обома сторонами та діє протягом одного року.

Якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін у письмовому вигляді не заявить про намір розірвати його, то термін дії цього договору подовжується й на наступний рік (п. 9.2. договору).

Додатковою угодою № 3-А від 01.09.2003 сторони виклали п. 9.2. договору у наступній редакції: якщо за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін у письмовому вигляді не заявить про намір розірвати його, то термін дії цього договору подовжується й на кожний наступний рік.

Додатковою угодою № 44 від 31.12.2009 сторони визнали, що договір № 777 від 01.10.2001 залишається чинним на період з 01.01.2010 по 31.12.2010.

29.08.2016 відповідач звернувся до позивача із листом (вих. № 1599/501) в якому зазначив, що не вбачає за доцільне продовжувати строк дії договору та на підставі п. 9.2. договору цим листом повідомив позивача про своє бажання припинити строк дії договору. В цьому ж листі відповідач повідомив, що строк дії договору закінчується 30.09.2016, що є підставою для припинення надання послуг процесингового центру з 01.10.2016.

Оскільки відповідач не повідомив позивача про намір розірвати договір в порядку, передбаченому п. 9.2. договору, а лист від 29.08.2016 не можна вважати доказом такого повідомлення, а також приймаючи до уваги вчинення і після 01.10.2016 фактичних дій сторін, що засвідчують продовження дії господарських правовідносин між ними, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить встановити господарські правовідносини шляхом визнання терміну дії договору № 777 про надання послуг процесингового центру від 01.10.2001 подовженим на період з 01.01.2017 по 31.12.2017 на чинних умовах цього договору.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1,2, 4 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно приписів ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Поняття строку закріплене у ст. 251 Цивільного кодексу України, у ч. 1 якої зазначається, що строком є певний період у часі зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251 ЦК України).

Судом встановлено, що сторонами визначено термін дії договору, встановивши в п. 9.1. договору, що він діє протягом одного року.

З огляду на дату укладання договору (01.10.2001) останнім днем терміну дії договору слід вважати 30.09.2002 та з урахуванням п. 9.2. договору в редакції, що була чинною станом на 30.09.2002, строк дії договору було продовжено сторонами до 01.10.2003.

Як вже зазначалося додатковою угодою № 3-А від 01.09.2003 сторони змінили зміст п. 9.2. договору, встановивши можливість продовження строку дії договору на кожний наступний рік, якщо проти цього не буде заперечень будь-якої із сторін.

З цього вбачається, що починаючи з 01.10.2003 термін дії договору щороку продовжувався на наступний рік, та кінцевою датою терміну дії договору щороку було тридцяте вересня відповідного року.

Додатковою угодою № 44 від 31.12.2009 року сторони встановили новий термін дії договору, визначивши, що він діятиме до 31.12.2010. При цьому усі інші положення договору № 777 від 01.10.2001 залишилися не зміненими, зокрема положення п. 9.2. договору (в остаточній редакції, що викладена в додатковій угоді № 33-А від 01.09.2003).

Таким чином, починаючи з 01.01.2010 термін дії договору щороку продовжувався на наступний рік, та кінцевою датою терміну дії договору щороку було тридцять перше грудня відповідного року.

З огляду на викладене, позивач підставно вважає, що останнім днем терміну дії договору № 777 від 01.10.2001 станом на час розгляду справи є 31.12.2016.

Як вже зазначалося своїм листом від 29.08.2016 відповідач повідомив позивача про небажання продовжувати строк дії договору, вказав на припинення строку його дії з 30.09.2016 та про припинення надання послуг процесингового центру, починаючи з 01.10.2016.

З тексту зазначеного листа вбачається, що відповідач в супереч умов договору, наведених вище положень закону помилково вважав, що термін дії договору спливає 30.09.2016, а тому жодних підстав для припинення надання послуг, починаючи з 01.10.2016 у відповідача не було.

Не можна вважати лист відповідача від 29.08.2016 і у якості доказу того, що відповідач висловив заперечення проти продовження строку дії договору після 31.12.2016 в контексті змісту п. 9.2. договору.

З матеріалів справи вбачається, що вже після направлення відповідачем зазначеного листа, господарські правовідносини між ними тривали у звичайному режимі, зокрема відповідачем надавалися послуги процесингового центру, а позивачем споживалися ці послуги та проводилася їх щомісячна оплата.

Більше того, позивачем вже після отримання листа відповідача від 29.08.2016 ініційовано внесення певних змін до договору № 777 від 01.10.2011, які розглядалися відповідачем, відповідач листом від 21.09.2016 (вих. № 1708/501) повідомив про прийняття пропозицій позивача, підтвердив продовження надання послуг вже після надіслання повідомлення про небажання продовжувати термін дії договору, вказував на необхідність приведення до економічно обґрунтованого рівня тарифів та продовження подальших переговорів.

Листом від 12.10.2016, тобто вже після того, як строк дії, за розумінням відповідача мав би припинитися, відповідач вказував про проведення діалогу щодо зміни умов договору № 777 від 01.10.2001, продовження плідної співпраці сторін у майбутньому саме в межах договору № 777 від 01.10.2001.

Таким чином, лист відповідача від 29.08.2016 не сприймається судом, як доказ повідомлення відповідача про небажання продовжувати строк дій договору № 777 від 01.10.2001 у розумінні п. 9.2. договору, адже з тексту цього листа вбачається помилкове судження відповідача про припинення строку дії договору з 01.10.2016, тому цей лист може свідчити лише про існування волевиявлення відповідача припинити дію договору саме з цієї дати. Але наступні дії сторін, що свідчать про бажання зберегти господарські правовідносини за договором № 777 від 0.10.2001 і на майбутнє, вчинення сторонами низки дій з метою приведення взаємовідносин сторін до прийнятних, що мало місце вже після 01.10.2016, фактично є підставою вважати, що лист відповідача від 29.08.2016 не може бути сприйнятий судом у якості повідомлення про відмову від продовження строку дії договору у розумінні п. 9.2. договору.

Навпаки, суд приходить до висновку, що волевиявлення сторін направлене на збереження існуючих договірних відносин й на майбутнє (після 31.12.2016), в межах саме договору № 777 від 01.10.2001, що не виключає внесення сторонами певних змін до нього але не свідчить про існування обставин, які б припиняли дію цього договору з 01.01.2017.

З огляду на викладене, вбачається підставним звернення позивача до суду із розглядуваним позовом, адже з огляду на відсутність заперечень відповідача проти продовження терміну дії договору господарські правовідносини між сторонами збереглися в обємі, визначеному договором № 777 від 01.10.2001, а термін його дії, з урахуванням п. 9.2 договору слід вважати подовженим до 31.12.2017, якщо в перебігу строку дії договору сторони не дійдуть згоди, щодо зміни цих умов.

Надаючи оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України.

Статтею 16 цього Кодексу передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів. Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим Кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Отже обраний позивачем спосіб захисту порушеного права цілком узгоджується із наведеними положеннями закону, а тому позові вимоги піддягають задоволенню.

Застосування такого способу захисту вбачається судом виправданим із тих міркувань, що послуги, надання яких передбачено договором № 777 від 01.10.2001 є необхідними для можливості здійснення позивачем свої статутної діяльності, основним видом якої є надання банківських послуг.

В таких умовах, надання відповідачем послуг процесингового центру має відбуватися у безперервному режимі, а припинення їх надання має здійснюватися із чітким дотриманням, як умов договору про надання таких послуг так і вимог законодавства, з урахуванням усіх можливих негативних наслідків, що повязані із ігноруванням наведених приписів.

Невжиття судом відповідних заходів з метою захисту прав та інтересів позивача може призвести до вкрай негативних наслідків.

Наведене у сукупності зумовлює висновки суду про задоволення позову та встановлення господарських правовідносин шляхом визнання терміну дії договору № 777 від 01.10.2001, укладеного сторонами, подовженим на період з 01.01.2017 по 31.12.2017 на чинних умовах цього договору.

Водночас, такі висновки суду не обмежують сторони у праві привести свої договірні взаємовідносини у відповідність, в тому числі і з економічно обґрунтованим рівнем тарифів на надавані послуги, що має та може здійснюватися протягом строку дії договору із дотриманням вимог цього договору та відповідних положень законодавства, що підлягають застосуванню до таких процедур.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладається судом на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Установити господарські правовідносини шляхом визнання терміну дії договору №777 про надання послуг процесингового центру, що укладений 01.10.2001 між приватним акціонерним товариством «Українська національна розрахункова картка» (код 23702532) та публічним акціонерним акціонерний банк «Укргазбанк» (код 23697280) подовженим на період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року на чинних умовах даного договору.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська національна розрахункова картка» (09025, Київська обл., Сквирський район, с. Безпечна, вул. Ордаша, буд. 19, код 23702532) на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, код 23697280) 1378,00 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 23.12.2016 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 27.12.2016.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник