ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2016 р. Справа № 917/1366/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Істоміна О.А. , суддя Пушай В.І.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук (вх. №3061 П) на рішення господарського суду Полтавської області від 22.09.2016 у справі № 917/1366/16

за позовом Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, представленого Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості, м.Кременчук, Полтавська область

до Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук, Полтавська область

про стягнення 2838,90грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року Фонд загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, представлений Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості звернувся до господарського суду Полтавської області із позовом до Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" про стягнення сум виплаченого забезпечення в розмірі 2838,90 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.09.2016 у справі №917/1366/16 (суддя О.С. Мацко) позовні вимоги задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" на користь Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості 2838,90 грн. суми виплаченого забезпечення та 1378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач із даним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 22.09.2016 у справі № 917/1366/16 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції залишив поза увагою пояснення та обставини, які встановлюють суть справи та підтверджують безпідставність звернення Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості до суду, оскільки застрахованi особи, зареєстрованi в установленому порядку як безробiтнi, зобовязанi своєчасно подавати вiдомостi про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соцiальних послуг; сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного виконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, з посиланням на п.п.2,3 ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з посиланням на положення частини четвертої статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", згідно якого із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Представник позивача у призначене судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, пояснень по справі не надав, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія суддів вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників сторін, оскільки ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визнано обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що 16.01.2015 року наказом Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" №666-к ОСОБА_1 звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників підприємства відповідача за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

30.06.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості (Кременчуцький МРЦЗ) із заявою про надання їй статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю.

На підставі особистої заяви ОСОБА_1 та відповідно до ч.І ст.43 Закону України «Про зайнятість населення», останній було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі №536/382/15-ц від 12.06.2015 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді інженера з підготовки виробництва сталеплавильного цеху ПАТ «КСЗ» з 19.01.2015 року.

На підставі рішення суду, наказом Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" №2644-к від 27.08.2015 ОСОБА_1 поновлено на посаді з 19.01.2015 року.

14.12.2015 року актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" №236, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно поновлена на посаді інженера з підготовки виробництва сталеплавильного цеху ПАТ «КСЗ» з 19.01.2015 року наказом №2644-к від 27.08.2015 року за рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області по справі №536/382/15-ц від 12.06.2015 року.

Наказом Кременчуцького МРЦЗ №НТ150925 від 25.09.2015 року ОСОБА_1 припинено реєстрацію безробітного.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що за час перебування на обліку в Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості громадянці ОСОБА_1 Кременчуцьким міськрайонним центром зайнятості виплачено допомогу по безробіттю за період з 30.06.2015 по 25.08.2015 року у розмірі 2 838,90 грн., що підтверджується розрахунком виплат за видом забезпечення "допомога по безробіттю".

Відповідно до п.7 порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністра Праці та соціальної політики України від 13.02.2009 року №60/62, рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення, повернути незаконно виплачені кошти.

Суд першої інстанції встановив, що 16.12.2015 року наказом директора Кременчуцького МРЦЗ за №489 прийнято рішення про повернення ПАТ «КСЗ» виплаченого забезпечення ОСОБА_1 в розмірі 2 838,90 грн., в звязку з чим 16.12.2015 року за вихідним №4301 Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості звертався з повідомленням до відповідача з вимогою щодо відшкодування сплачених коштів.

В добровільному порядку сума виплаченого забезпечення у вигляді отриманої ОСОБА_1 допомоги по безробіттю, відповідачем не повернута, що стало підставою для звернння до суду з даним позовом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України №1533-III від 02.03.2000 року загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно із п. 8 ст. 1 Закону України №1533-III від 02.03.2000 року страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Втратою роботи з незалежних від застрахованих осіб обставин, відповідно до пункту 9 статті 1 цього Закону, є припинення трудового договору відповідно до статті 36 (пункти 1, 2, 3), статті 38 (у разі неможливості продовження роботи, а також невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), статті 39, статті 40 (пункти 1, 2, 5, 6) Кодексу законів про працю України, а для військовослужбовців - звільнення зі служби з поважних причин без права на пенсію (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, за станом здоров'я, у зв'язку із закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, через сімейні обставини або з інших поважних причин відповідно до законодавства про військовий обов'язок і військову службу).

Права, обов'язки та відповідальність у сфері страхування на випадок безробіття визначено розділом VII Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

В силу положень статей 34-35 вищевказаного Закону, в залежності від підстав, з яких застраховані особи втратили заробітну плату та роботу законодавець встановлює відповідальність роботодавців за шкоду, заподіяну Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття внаслідок невиконання або неналежного виконання обов'язків, а Фонд, в свою чергу, наділений правом стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов'язок роботодавця відшкодувати Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає у тому випадку, якщо невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю потягло за собою незаконне звільнення з роботи застрахованої особи, і саме через цю подію така особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Відповідно до п.37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 №198, центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що відповідно до ч.3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обовязків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, а не з роботодавця, як це було встановлено судом першої інстанції.

Як зазначалось вище, згідно ст.ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов'язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, обов'язок з відшкодування виплаченої допомоги по безробіттю в разі поновлення безробітного на посаді на підставі рішення суду покладається на роботодавця.

У даному випадку, роботодавцем звільненої та поновленої на підставі судового рішення гр. ОСОБА_1 є Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод", а тому, останнє зобов'язане відшкодувати виплачену позивачем вказаній особі суму допомоги у зв'язку з безробіттям.

Відповідачем до суду не надано доказів відшкодування виплаченої позивачем гр. ОСОБА_1 допомоги по безробіттю в добровільному порядку.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що рішення Крюківського районого суду м.Кременчука від 12.06.2015р. про поновлення ОСОБА_1 на роботі з 19.01.2015р. набрало законної сили 30.06.2015р. (згідно відмітки суду на ньому), але фактично не виконувалося відповідачем, наказ про поновлення вказаної громадянки на роботі був виданий 27.08.2015р., а ознайомлена з ним ОСОБА_1 24.09.2015р. (арк.справи 7). Рішення оскаржувалося в апеляційному порядку та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16.09.2015р. залишено без змін.

Колегія суддів вважає, що позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у відповідності до ст.ст.34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено правомірність та обґрунтованість позовних вимог Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості та задовольнив позовні вимоги про стягнення сум виплаченого забезпечення в розмірі 2838,90 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що відповідачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, а мотиви відповідача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», ст.ст. 101-105 ГПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 22.09.2016 у справі №917/1366/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції: Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 21.12.16

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Пушай В.І.