ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.12.2016 Справа №905/3023/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ Донецької області, ,

до відповідача, Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, ,

про стягнення 118985,55 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: не зявився, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ Донецької області, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №51юр-580/16 від 12.10.2016р. до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 118985,55 грн., у тому числі: боргу за реактивну електроенергію у розмірі 105093,73 грн., спожиту за січень 2015р. квітень 2016р., суми 3% річних у розмірі 1933,73 грн., нарахованих у період з 03.02.2015р. 30.04.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті реактивної електроенергії спожитої за період січень 2015р. березень 2016р., суми інфляційних у розмірі 11958,09 грн. нарахованих за період з 01.02.2015р. по 30.04.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті реактивної електроенергії спожитої за період січень 2015р. березень 2016р.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/3023/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 24.10.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/3023/16.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору про постачання електричної енергії №646 від 20.12.2002р. із відповідачем, невиконання останнім за ним своїх зобов'язань з оплати вартості реактивної електроенергії по рахункам за січень 2015р.-квітень 2016р., внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних витрат за зобовязаннями січня 2015р.-березня 2016р.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок ціни позову, у копіях: договір про постачання електричної енергії №646 від 20.12.2002р. із додатковими угодами №7 від 30.01.2006р., №б/н від 23.01.2008р., №б/н від 02.02.2015р., додатком №5 «Порядок розрахунків за електроенергію» до нього; акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за січень 2015р.-квітень 2016р.; рахунки за активну електроенергію №16/646 за січень-жовтень 2015р., рахунок за реактив №16/646 за січень 2015р.; рахунки за послуги по перетіканню реактивної енергії №16/646 за лютий 2015р.-вересень 2015р.; рахунки за послуги по компенсації перетікання реактивної енергії №16/646 за жовтень 2015р.-квітень 2016р.; довіреності на представників відповідача; виписка із наказу Часовоярського регіонального виробничого управління Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» №13-П від 26.01.2015р.; документи, що підтверджуюють правовий статус підприємства відповідача; правоустановчі документи підприємства позивача; довіреність на представника позивача.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.509, 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.26, 27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією.

14.11.2016р. представником позивача через канцелярію господарського суду Донецької області подано письмові пояснення б/н від 14.11.2016р., у яких зазначено, що обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами здійснюється у відповідності до «Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами», затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України №19 від 17.01.2002р.; порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії встановлено у додатку №6 до договору про постачання електричної енергії №646 від 20.12.2002р.; повідомлено про відсутність на розгляді у іншого суду даних позовних вимог, а також відсутність відносно відповідача провадження по справі про банкрутство.

До пояснень додано у копіях: довіреність на представника позивача ОСОБА_2, додаток б/н «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» до договору №646 від 20.12.2002р. про постачання електричної енергії, повідомлення ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» №680 від 13.11.2014р. на адресу керівника КП «Компанія «Вода Донбасу», акт звірки розрахунків станом на 01.10.2016р., супровідний лист Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» №836 від 11.11.2016р. на адресу КП «Компанія «Вода Донбасу», фіскальний чек УДППЗ «Укрпошта» від 11.11.2016р., роздруківки з веб сайту Вищого господарського суду України від 14.11.2016р.

12.12.2016р. відповідачем електронною поштою надіслано копію відзиву (в порядку ст.59 ГПК України) №03/2687 від 12.12.2016р., у якому останній визнає заборгованість за послуги наданої реактивної енергії на суму 105093,73 грн.; звернуто увагу на проведення антитерористичної операції на території здійснення господарської діяльності відповідачем, у звязку з чим у останнього виникли форс-мажорні обставини, що підтверджені уповноваженим органом; підкреслено відсутність його вини у порушенні зобовязання перед позивачем; посилається на приписи ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси»; зауважено на основному виді діяльності підприємства. За наведених обставин вважає безпідставно нарахованими санкції позивачем за прострочення виконання прийнятих на себе зобовязань щодо оплати за надані послуги з перетікання реактивної електричної енергії.

До відзиву додано у копіях: акт звірки боргу за спожиту електроенергію між ПАТ «Донецькобленерго» та КП «Компанія «Вода Донбасу» станом на 01.05.2016р., довіреність на представника відповідача, документи, що підтверджують правовий статус підприємства, висновок Донецької торгово промислової палати №2005/12.12. 03 від 03.07.2014р., сертифікат (висновок) №1735 про настання обставин непереборної сили Торгово промислової палати України вих. №5270/05 4 від 25.11.2014р., сертифікат (висновок) №1736 про настання обставин непереборної сили Торгово промислової палати України вих. №5268/05 4 від 25.11.2014р., а також копію клопотання №03/2688 від 12.12.2016р. про відстрочення виконання рішення строком на 1 рік, до якого додано копію довіреності на представника відповідача, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 31 грудня 2015р., за 30.06.2016р., баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2015р., на 30.06.2016р.

13.12.2016р. відповідачем на електронну адресу суду надіслано копію клопотання №03/2692 від 12.12.2016р. про розгляд справи №905/3023/16, яка призначена на 13.12.2016р. о 12:30 год., без присутності відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 13.12.2016р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні; заперечив проти задоволення клопотання відповідача №03/2688 від 12.12.2016р. про відстрочення виконання рішення строком на 1 рік, посилаючись на власне скрутне фінансове становище.

Представник відповідача у судове засідання 13.12.2016р. не зявився.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, клопотання відповідача №03/2692 від 12.12.2016р. про розгляд справи №905/3023/16, яка призначена на 13.12.2016р. о 12:30 год., без присутності відповідача, задоволено судом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

20.12.2002р. між Відкритим акціонерним товариством «Донецькобленерго» (нині-Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» та далі-Постачальник електричної енергії) та Державним обласним комунальним підприємством «Донецькоблводоканал» (нині Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» та далі Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №646, згідно з яким Постачальник електричної енергії постачає електричну енергію Споживачу, а Споживач користується та оплачує Постачальнику електричної енергії її вартість згідно з умовами цього Договору та додатків до договору, що є його невідємними частинами.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня поточного року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п.9.5 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

За умовами вказаного договору Постачальник електричної енергії, зокрема, зобов'язався постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 Договору (додаток №13 «Обсяги постачання електричної енергії та потужності споживачу та субспоживачу») в межах 544 кВт. Приєднаної (дозволеної до використання) потужності; згідно з категорією струмоприймачів Споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначеними додатками №3 «Узгоджений рівень надійності електропостачання на межі балансової належності» та №4 «ОСОБА_3 розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін»; із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами (додаток №14) (п.2.1.1 договору), а Споживач зобов'язався, зокрема, оплачувати Постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатку №5 «Порядок розрахунків за електроенергію» (п.2.2.2 договору) та оплачувати генерацію та споживання реактивної електричної енергії електроустановками Споживача згідно з додатком №10 «Порядок розрахунків за перетікання реактивної енергії» (відповідно до Методики розрахунків плати за перетікання реактивної електричної енергії між електропередавальною організацією та її споживачами) (п.2.2.3 договору).

Відповідно до п.2.3 додатку №5 «Порядок розрахунків за електроенергію» до договору (у редакції додаткових угод №7 від 30.01.2006р., №б/н від 23.01.2008р.) розрахунковим періодом є період між датами зняття показів розрахункових приладів обліку. Період між датами зняття показів розрахункових приладів обліку на початку та в кінці розрахункового періоду прирівнюється до періоду дії тарифу (календарного місяця) і величина коштів, які має сплатити споживач, визначається як добуток обсягу електричної енергії, спожитої між датами зняття показів засобів обліку, на тариф, який діяв на кінець розрахункового періоду.

За визначенням п.3 означеного додатку до договору оплата отриманого Споживачем рахунку повинна виконуватись протягом не більше 5 календарних днів.

Матеріали справи містять акти прийняття-передавання товарної продукції за січень 2015р.-квітень 2016р., що підписані сторонами та скріплені печатками.

Згідно даних актів обсяги перетікання реактивної електроенергії наступні:

- у січні 2015 року 142164 кВАр/год на суму 5765,16 грн.;

- у лютому 2015 року - 146457 кВАр/год на суму 6310,80 грн.;

- у березні 2015 року - 140102 кВАр/год на суму 6031,26 грн.;

- у квітні 2015 року - 151239 кВАр/год на суму 6872,33 грн.;

- у травні 2015року - 132007 кВАр/год на суму 5943,73 грн.;

- у червні 2015 року - 156072 кВАр/год на суму 8071,07 грн.;

- у липні 2015 року - 142315 кВАр/год на суму 7074,49 грн.;

- у серпні 2015 року - 145662 кВАр/год на суму 7207,88 грн.;

- у вересні 2015 року 140454 кВАр/год на суму 6901,82 грн.;

- у жовтні 2015 року - 133713 кВАр/год на суму 6217,45 грн.;

- у листопаді 2015 року - 131727 кВАр/год на суму 6188,51 грн.;

- у грудні 2015 року - 143713 кВАр/год на суму 6597,35 грн.;

- у січні 2016 року - 145637 кВАр/год на суму 6911,44 грн.;

- у лютому 2016 року - 137838 кВАр/год на суму 6698,15 грн.;

- у березні 2016 року - 138692 кВАр/год на суму 6559,22 грн.;

- у квітні 2016 року 125027 кВАр/год на суму 5743,07 грн.

З представлених суду доказів вбачається, що позивачем відповідачу виставлені рахунки за ці послуги у зазначеному обсязі відповідно до договору про постачання електричної енергії №646 від 20.12.2002р., у визначений спірний період.

Відповідно до ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч.ч.6, 7 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Згідно п.5.1. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996р. (далі - ПКЕЕ) договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Споживання електричної енергії без договору не допускається.

За умовами п.6.1. ПКЕЕ, розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору. Розрахунковий період становить один місяць, за винятком випадку, передбаченого пунктом 6.8 цих Правил. Обсяги електричної енергії, які підлягають оплаті, мають визначатися відповідно до даних розрахункового обліку електричної енергії про її фактичне споживання за винятком випадків, передбачених цими Правилами.

Положеннями пп.2 п.10.2. ПКЕЕ встановлено, що споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання виконав належним чином, забезпечив відповідачеві у період з січня 2015р. по квітень 2016р. перетікання реактивної електричної енергії, з урахуванням її генерації, в обсязі 2252819 кВАр/год, на загальну суму 105093,73 грн., а відповідач прийняв таке без заперечень, що підтверджується відповідними актами прийняття-передавання електроенергії.

Рахунок на оплату:

перетікання реактивної електроенергії у січні 2015р. на суму 5765,16 грн. отримано відповідачем 26.01.2015р.;

перетікання реактивної електроенергії у лютому 2015р. на суму 6310,80 грн. отриманий відповідачем 26.02.2015р.;

перетікання реактивної електроенергії у березні 2015р. на суму 6031,26 грн. отриманий відповідачем 26.03.2015р.;

перетікання реактивної електроенергії у квітні 2015р. на суму 6872,33 грн. отриманий відповідачем 27.04.2015р.;

перетікання реактивної електроенергії у травні 2015р. на суму 5943,73 грн. отриманий відповідачем 26.05.2015р.;

перетікання реактивної електроенергії у червні 2015р. на суму 8071,07 грн. отриманий відповідачем 26.06.2015р.;

перетікання реактивної електроенергії у липні 2015р. на суму 7074,49 грн. отриманий відповідачем 28.07.2015р.;

перетікання реактивної електроенергії у серпні 2015р. на суму 7207,88 грн. отриманий відповідачем 27.08.2015р.;

перетікання реактивної електроенергії у вересні 2015р. на суму 6901,82 грн. отриманий відповідачем 28.09.2015р.;

перетікання реактивної електроенергії у жовтні 2015р. на суму 6217,45 грн. отриманий відповідачем 27.10.2015р.;

перетікання реактивної електроенергії у листопаді 2015р. на суму 6188,51 грн. отриманий відповідачем 26.11.2015р.;

перетікання реактивної електроенергії у грудні 2015р. на суму 6597,35 грн. отриманий відповідачем 28.12.2015р.;

перетікання реактивної електроенергії у січні 2016р. на суму 6911,44 грн. отримано відповідачем 27.01.2016р.;

перетікання реактивної електроенергії у лютому 2016р. на суму 6698,15 грн. отриманий відповідачем 01.03.2016р.;

перетікання реактивної електроенергії у березні 2016р. на суму 6559,22 грн. отриманий відповідачем 28.03.2016р.;

перетікання реактивної електроенергії у квітні 2016р. на суму 5743,07 грн. отриманий відповідачем 27.04.2016р., про що свідчать відповідні відмітки на цих документах.

Доказів протилежного суду не надано, відповідачем дане не заперечується.

Повноваження осіб, що здійснили приймання перелічених документів від імені Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» підтверджено довіреностями №03-98 від 19.12.2014р., №03-123 від 30.12.2015р. та випискою із наказу Часовоярського регіонального виробничого управління Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» №13-П від 26.01.2015р.

Відповідно до п.3 додатку №5 «Порядок розрахунків за електроенергію» до договору оплата отриманого Споживачем рахунку повинна виконуватись протягом не більше 5 календарних днів.

Одночасно п.6.11 ПКЕЕ встановлено, що тривалість періоду для здійснення споживачем розрахунків зазначається у договорі та/або на платіжному повідомленні і має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунка для споживачів, які оплачують електричну енергію самостійно, і 10 операційних днів з дня отримання рахунка для споживачів, які здійснюють розрахунки через структурний підрозділ, який розташований в іншому місті.

Відтак, означене положення додатку №5 до договору не суперечить приписам чинного законодавства у сфері спірних правовідносин.

Приймаючи до уваги викладені обставини та означені вище умови оплати, розрахунок відповідачем за перетікання реактивної електроенергії повинно бути вчинено у термін протягом 5 календарних днів від дня отримання рахунку.

Тобто, сплата за зобов'язанням січня 2015р. повинна бути здійснена: не пізніше 31.01.2015р.;

лютого 2015р. - не пізніше 03.03.2015р.;

березня 2015р. - не пізніше 31.03.2015р.;

квітня 2015р. - не пізніше 02.05.2015р.;

травня 2015р. - не пізніше 31.05.2015р.;

червня 2015р. - не пізніше 01.07.2015р.;

липня 2015р. - не пізніше 02.08.2015р.;

серпня 2015р. - не пізніше 01.09.2015р.;

вересня 2015р. - не пізніше 03.10.2015р.;

жовтня 2015р. - не пізніше 01.11.2015р.;

листопада 2015р. - не пізніше 01.12.2015р.;

грудня 2015р. не пізніше 02.01.2016р.;

січня 2016р. - не пізніше 01.02.2016р.;

лютого 2016р. - не пізніше 06.03.2016р.;

березня 2016р. - не пізніше 02.04.2016р.;

квітня 2016р. - не пізніше 02.05.2016р.

Відповідачем доказів оплати суми за послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії у розмірі 105093,73 грн. суду не представлено.

Так, приймаючи до уваги викладені обставини справи, вбачається, що позивачем належним чином доведено факт виконання обов'язку щодо перетікання реактивної електроенергії протягом січня 2015р.-квітня 2016р. вартістю у вищенаведених розмірах та невиконання відповідачем в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, цього грошового зобов'язання у встановлені договором строки.

Зі змісту відзиву №03/2687 від 12.12.2016р. на позовну заяву, відповідачем суму основного боргу за реактивну електроенергію, надану у січні 2015р.-квітні 2016р. в сумі 105093,73 грн. визнано у повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст.22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково. При цьому, згідно ч.6 цієї статті суд не приймає визнання позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронюваних законом інтересів.

За змістом ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України, визнання позову відповідачем є підставою для прийняття рішення про задоволення позову за умови, якщо дії відповідача не суперечать законодавству і не порушують охоронюваних інтересів інших осіб.

В контексті означених норм, суд зауважує на наступному.

По-перше, визнання позову опосередковано належною письмовою формою, визначеною ч.1 ст.78 Господарського процесуального кодексу України.

По-друге, визнання позову здійснено уповноваженою на вчинення такої процесуальної дії особою ОСОБА_3 (на підставі довіреності №03-04 від 18.12.2015р.).

По-третє, сторонами у розглядуваних правовідносинах є лише позивач та відповідач, отже, судом не вбачається підстав для порушення прав і обов'язків інших осіб внаслідок визнання відповідачем грошових вимог позивача за вказаними правовідносинами.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у повному обсязі.

Прострочення відповідачем грошового зобов'язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов'язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов'язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат за прострочення основного зобов'язання становить - 11958,09 грн. (нарахування здійснено загалом у період з 01.02.2015р. по 30.04.2016р. за невиконання грошових зобов'язань по оплаті реактивної електроенергії за січень 2015р.-березень 2016р., виходячи з суми боргу (за кожним зобовязанням місяця), що існувала на перший день місяця, в якому платіж мав бути здійснений і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція/дефляція);

3% річних - 1933,73 грн. (фактично нараховані загалом за період з 03.02.2015р. по 30.04.2016р. за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті реактивної електроенергії спожитої у січні 2015р.-березні 2016р. щодо кожної із сум та у проміжку часу відносно них згідно наданого розрахунку).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Таким чином, застосований позивачем розрахунок інфляційних витрат суперечить вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), і тому є не вірним та не може бути прийнятий для нарахування цих вимог.

Перевіривши арифметичний розрахунок даних позовних вимог встановлено невідповідність визначеного позивачем періоду прострочення дійсному, з огляду на що здійснив перерахунок інфляційних витрат та 3% річних, з дотриманням приписів постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р., суд дійшов висновку про розмір інфляційних витрат у сумі 10502,93грн. та 3% у загальному розмірі 1932,14 грн.

Одночасно відповідач у відзиві №03/2687 від 12.12.2016р. не погоджується із нарахованими позивачем 3% річних та інфляційними витратами, при вирішенні справи просить врахувати приписи ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Законом України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р. встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону (до 31.12.2015р.), на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції (ст.2 Закону).

У ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3% річних та інфляційні витрати є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням, зокрема, процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (п.2.).

Означене встановлено Верховним судом України у Постанові від 12.12.2011р. (Про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 02.08.2011р. у справі №07/238-10).

Зі змісту ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р., слідує встановлення мораторію на нарахування штрафних санкцій у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси, що надаються у районі проведення антитерористичної операції.

Проте, згадані 3% річних та інфляційні витрати за своєю правовою природою не є штрафними сакціями.

Отже, приписами приведеного Закону не передбачено звільнення боржника (відповідача) від відповідальності за невиконання основного грошового зобов'язання або його виконання із порушенням встановлених договором термінів та не позбавляє кредитора (позивача) права на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки цей нормативний акт, беручи до уваги вищевикладене, не поширює свою дію на нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних витрат у межах спірних правовідносин.

Отже, доводи відповідача у цій частині судом до уваги не прийнято.

Твердження відповідача стостовно наявності форс-мажорних обставин також не враховано при вирішенні спірного питання, зважаючи на таке.

За змістом ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Відповідачем представлено суду копії висновку Донецької торгово промислової палати №2005/12.12. 03 від 03.07.2014р., сертифікату (висновок) №1735 про настання обставин непереборної сили Торгово промислової палати України вих. №5270/05 4 від 25.11.2014р. та сертифікату (висновок) №1736 про настання обставин непереборної сили Торгово промислової палати України вих. №5268/05 4 від 25.11.2014р.

Разом з тим, відповідно до Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обстави (обставин непереборної сили), затверджений рішенням президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014р. №40 (3), що кореспондується та витікає з положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997р. №671/97-ВР, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) це надзвичайні та невідворотні обставини, які обєктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

За визначеннями наведеного Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили)- документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.п.6.1, 6.2 Регламенту, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1. РЕГЛАМЕНТУ, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов'язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового звязку між обставиною та неможливістю виконання зобовязання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи, по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобовязаннях/обовязках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Аналіз приведеного вище Регламенту та положень Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» свідчить про те, що сертифікат засвідчує певні форс-мажорні обставини, які звільняють від відповідальності за чітко визначеними зобовязаннями та на які вказано заявником.

За змістом представлених відповідачем сертифікатів (висновків) №1735, №1736 про настання обставин непереборної сили Торгово-промислової палати України вих.№5268/05-4 від 25.11.2014р., вих.№5270/05-4 від 25.11.2014р. засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014р. Комунальному підприємству «Компанія «Вода Донбасу» при здійснені господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються продовження граничних строків для подання податкової декларації. Крім того, підставою настання таких обставин заявником визначено неможливість провадження господарської діяльності у Донецькій області та дотримання нормативно-правових актів України, що стосуються строків подання податкової декларації у звязку з проведенням антитерористичної операції, зокрема, в Донецькій області, задіяні сили та засоби субєктів боротьби з тероризмом та інших субєктів, відповідно до Законів України, загроза життю і здоровю людей, збереженню їх майна, обмеження пересування територією зазначеної області.

Тобто, відповідач вказав на настання форс-мажорних обставин, безпосередньо, в частині подання Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» звітів щодо податків та обовязкових платежів.

Висновок Донецької торгово-промислової палати №2005/12.12-03 від 03.07.2014р., що є належним доказом настання форс-мажорних обставин до дати внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» в частині доказової бази цих обставин, засвідчує настання для Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» з 10.06.2014р. обставин непереборної сили щодо невиконання цим підприємством власних договірних зобовязань з надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Мова, про неможливість виконання договірних зобовязань за договором про постачання електричної енергії №646 від 20.12.2002р., за тих, чи інших обставин, не йдеться.

Отже, це дає підстави стверджувати про те, що дія означених документів не поширюється на спірні правовідносини, а отже останні не можна розцінювати, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання/не належне виконання грошових зобовязань за наведеним правочином.

Окрім того, останні не можна розцінювати і як підставу для звільнення від сплати нарахованих згідно ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційних витрат, адже не є відповідальністю за своєю правовою природою повязаною з виною боржника.

Відтак, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» нарахованих сум 3% річних та інфляційних витрат підлягають задоволенню частково, у розмірі встановленому судом.

Відповідач у клопотанні №03/2688 від 12.12.2016р. просить надати відстрочку виконання рішення строком на 1 рік.

Матеріали справи містять копії звітів про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 31 грудня 2015р., за 30.06.2016р. та балансів (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2015р., на 30.06.2016р.

За приписом ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймаючи рішення має право розстрочити або відстрочити його виконання.

Відстрочка виконання судового рішення в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Діючим законодавством не передбачено переліку таких обставин. Таким чином, суд оцінює докази відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх матеріалів в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач у судовому засіданні заперечив проти надання відповідачу відстрочки виконання рішення, з огляду на не менш скрутне власне фінансове становище.

Виходячи з приписів постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Враховуючи вищеозначену норму процесуального законодавства, висновки, викладені у п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9, суд не вбачає винятковості обставин, на які посилається заявник як на підставу відстрочення виконання цього судового рішення, оскільки не доведено неможливість сплати присудженої до стягнення суми одноразово, до того ж, не представлено доказів (документів) щодо неможливості зарахування коштів на його рахунок у подальшому, не надано доказів, підтверджуючих відсутність грошових коштів у заявника у вищеозначених сумах, що постановлені до стягнення, як на момент виникнення заборгованості, так і на даний час, з фактичних обставин таке не вбачається, не надано плану подолання наслідків важкої фінансової ситуації тощо.

Боржником належним чином не обґрунтовано термін в один рік, на який слід відстрочити виконання судового рішення.

Отже, посилання у цьому спірному випадку на важке фінансове становище боржника не є переконливим та законним підґрунтям для невиконання господарських зобовязань, як і відповідний статус підприємства, що, у відношенні відповідача не встановлює підстав ухилення від їх виконання та певних пільг у питанні відстрочення, крім того, враховуючи фінансовий стан позивача.

Інших суттєвих причин та доказів неможливості або складності процедури виконання рішення суду, а також інших обставин виняткового характеру, які могли б слугувати підставою для відстрочки виконання рішення суду заявником не надано, судом не встановлено.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про відстрочення виконання рішення суду по справі №905/3023/16 є необґрунтованими, а тому такими, що підлягають залишенню без задоволення.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», м.Краматорськ Донецької області, до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу», м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 118985,55 грн., у тому числі: боргу за реактивну електроенергію у розмірі 105093,73 грн., спожиту за січень 2015р. квітень 2016р., суми 3% річних у розмірі 1933,73 грн., нарахованих у період з 03.02.2015р. 30.04.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті реактивної електроенергії спожитої за період січень 2015р. березень 2016р., суми інфляційних у розмірі 11958,09 грн. нарахованих за період з 01.02.2015р. по 30.04.2016р., за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті реактивної електроенергії спожитої за період січень 2015р. березень 2016р., задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька область, м.Маріуполь, вул.К.Лібкнехта, б.177а, , банківські реквізити не зазначено) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (84302, Донецька область, м.Краматорськ, вул.Островського, б.8, адреса для листування: 87528, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Войніч, 2, , банківські реквізити не зазначено) 117528,80 грн., у тому числі 105093,73 грн. суми боргу за реактивну електроенергію, 1932,14 грн. 3% річних та 10502,93 грн. інфляційних витрат, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 1762,93 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 13.12.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2016р.

Суддя О.В. Кротінова