ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2016 р. Справа № 918/1083/16

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція",

до Кузнецовської міської ради Рівненської області,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Рівненській області,

а також за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Кузнецовське міське комунальне підприємство,

2. Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Наш Край",

про визнання незаконним та скасування рішення Кузнецовської міської ради,

за участі представників:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 865 від 22.04.2016 р.;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 39 від 20.11.2015р.;

від третьої особи на стороні позивача - не з'явився;

від третьої особи-1 на стороні відповідача - не з'явився;

від третьої особи-2 на стороні відповідача - не з'явився.

Відповідно до частини 7 статті 811 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) при розгляді судової справи здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер d8042-930е1.

У судовому засіданні 22 грудня 2016 року, відповідно до статті 85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18 жовтня 2016 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі Підприємство), від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (далі Станція), звернулося до Господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що 7 жовтня 2016 року Кузнецовською міською радою Рівненської області (далі Рада) було прийнято рішення № 378 "Про передачу багатоквартирного будинку, який розташований за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон буд. 16 з комунальної власності на баланс/управління ОСББ "НАШ КРАЙ". Оскільки вказане рішення, на думку позивача, було прийнято відповідачем з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) та всупереч заборони на відчуження чи передачу вищезазначеного майна, встановленої постановою Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Рівненській області (далі Відділ) від 16 березня 2016 року, зважаючи на те, що дане рішення прийнято без оприлюднення його у встановленому законом порядку та надання часу для прийняття відповідних зауважень та пропозицій, а також беручи до уваги, що проект цього рішення не був поданий у встановленому регламентом Ради порядку, позивач, посилаючись на статті 386, 391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), статті 5, 11, 52 Закону та статтю 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", просив суд визнати незаконним та скасувати вищенаведене рішення відповідача.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20 жовтня 2016 року позовну заяву Підприємства від 17 жовтня 2016 року № 001/8741 було прийнято до розгляду суддею Політикою Н.А., порушено провадження у справі № 918/1083/16 та призначено її до розгляду на 7 листопада 2016 року. Крім того, цією ухвалою до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Кузнецовське міське комунальне підприємство.

Слід також зазначити, що до позовної заяви Підприємства останнім було долучено заяву від 17 жовтня 2016 року (а.с. 26-28), в якій позивач з метою забезпечення даного позову просив суд зупинити дію оскаржуваного рішення Ради до ухвалення рішення у даній справі, а також заборонити комісії з питань прийому-передачі багатоквартирного будинку проводити роботу по передачі спірного майна з комунальної власності на баланс/управління ОСББ "НАШ КРАЙ".

Статтею 66 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Зі змісту вищенаведених приписів чинного законодавства вбачається, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову".

Оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами необхідності вжиття заходів до забезпечення предявленого ним позову, суд дійшов висновку про те, що вищезазначена заява є необґрунтованою, у звязку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Суд також зазначає, що за частиною 1 статті 67 ГПК України позов забезпечується накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Проте положеннями вищенаведеної статті не передбачено права місцевого господарського суду вживати заходи до забезпечення позову шляхом зупинення дії рішень органів місцевого самоврядування. У той же час частиною 12 статті 67 ГПК України встановлено, що забезпечення позову заходами, не передбаченими цим Кодексом, не допускається.

31 жовтня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення Кузнецовського міського комунального підприємства на позовну заяву від 27 жовтня 2016 року № 2859 (а.с. 50-52), в яких вказана третя особа зазначила, що спірне рішення, на її думку, є законним, оскільки органом, який діє в інтересах територіальної громади міста Кузнецовська, є Рада, а тому остання уповноважена розпоряджатися відповідним комунальним майном. Крім того, дана третя особа зазначила, що наявність встановленої судовими рішеннями заборгованості Кузнецовського міського комунального підприємства перед позивачем не надає останньому права власності на належне територіальній громаді міста Кузнецовська нерухоме майно. У вказаних поясненнях Кузнецовське міське комунальне підприємство також наголосило на відсутності у нього фактичної можливості передати житловий будинок за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон буд. 16 з комунальної власності на баланс/управління ОСББ "НАШ КРАЙ" у звязку з накладенням арешту на вказане нерухоме майно.

4 листопада 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Ради на позовну заяву від 2 листопада 2016 року № вих560/02.3-27/04 (а.с. 63-68), в якому відповідач заперечив проти задоволення позову Підприємства з огляду на те, що відповідач не був учасником господарських відносин між позивачем та Кузнецовським міським комунальним підприємством, за якими у даної третьої особи утворилася заборгованість перед Підприємством, а відтак Рада, як засновник Кузнецовського міського комунального підприємства, не може нести жодної відповідальності за невиконання останнім своїх договірних зобовязань. Крім того, у даному відзиві відповідач піддав сумніву правомірність накладення арешту на житловий будинок за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон буд. 16 відповідно до постанови Відділу від 16 березня 2016 року, оскільки Кузнецовське міське комунальне підприємство не є власником наведеної нерухомості, яка лише закріплена за цією третьою особою на праві господарського відання. Також відповідач зазначив про відсутність порушення прав позивача прийняттям Радою оскаржуваного рішення.

До початку призначеного судового засідання через відділ канцелярії та документального забезпечення суду також надійшло клопотання позивача від 3 листопада 2016 року № 001/9413 про здійснення фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів (а.с. 82). Вказане клопотання було задоволено судом.

Ухвалою суду від 7 листопада 2016 року розгляд справи відкладено на 21 листопада 2016 року. Також цією ухвалою до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Наш Край" (далі Обєднання).

Ухвалою суду від 21 листопада 2016 року розгляд справи відкладено на 5 грудня 2016 року. Крім того, даною ухвалою до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, було залучено Відділ.

Ухвалою суду від 5 грудня 2016 року на підставі клопотання позивача строк розгляду спору у справі № 918/1083/16 було продовжено на 15 днів до 2 січня 2017 року, а розгляд справи відкладено на 22 грудня 2016 року.

19 грудня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання позивача від 16 грудня 2016 року № 001-05/10982 (а.с. 155), в якому останній у звязку, зокрема, з неможливістю забезпечення явки уповноваженого представника Підприємства у судове засідання 22 грудня 2016 року, просив відкласти розгляд справи та продовжити строк розгляду даного спору.

Треті особи про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, проте явку своїх повноважних представників у призначене судове засідання не забезпечили.

У судовому засіданні 22 грудня 2016 року представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 2 листопада 2016 року № вих560/02.3-27/04.

Представник позивача у даному судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні. У той же час останній підтримав подане Підприємством клопотання від 16 грудня 2016 року № 001-05/10982 та просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату і продовжити строк розгляду даного спору.

Проте при дослідженні матеріалів справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного клопотання з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, а також неподання витребуваних доказів.

У той же час суд зазначає, що у матеріалах справи наявні всі документи, необхідні для повного й всебічного розгляду зазначеного спору. Крім того, у судовому засіданні 22 грудня 2016 року брали участь представники як відповідача, так і позивача, які надали суду всі необхідні усні пояснення по суті даного спору.

За таких обставин, беручи до уваги вищевикладене, а також враховуючи, що сторонам надавалося достатньо часу для подання письмових пояснень і додаткових документів, суд не вбачає підстав для відкладення цієї справи.

Слід також зазначити, що у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання позивача також і в частині продовження строку розгляду цього спору з огляду на таке.

Частиною 3 статті 69 ГПК України передбачено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Як було зазначено вище, ухвалою суду від 5 грудня 2016 року строк розгляду даного спору вже було продовжено на 15 днів до 2 січня 2017 року. Відтак, сторони у справі вже скористалися правом, наданим їм статтею 69 ГПК України. У той же час передбачене вказаною статтею продовження розгляду господарського спору є одноактною дією, яка може бути вчинена лише одноразово. Можливість чергового продовження розгляду спору (більше ніж на 15 днів) чинним господарським процесуальним законодавством не передбачена. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вищезазначеного клопотання Підприємства.

Отже, враховуючи все вищезазначене, а також зважаючи, що чергове відкладення розгляду справи може спричинити до виходу за межі встановленого статтею 69 ГПК України граничного строку розгляду господарського спору, суд не вбачає підстав для відкладення цієї справи та здійснює її розгляд за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд-

ВСТАНОВИВ:

Постановою в.о. начальника Відділу ОСОБА_3 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16 березня 2016 року ВП № 48712338 (а.с. 127) на підставі наказу Господарського суду Рівненської області від 1 вересня 2015 року № 918/557/15 про стягнення з Кузнецовського міського комунального підприємства на користь Підприємства в особі Станції заборгованості в сумі 819 672 грн. 28 коп., 262 413 грн. 82 коп. пені, 26 782 грн. 15 коп. трьох процентів річних, 673 146 грн. 70 коп. інфляційних втрат та 40 888 грн. 58 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього на суму 1 822 903 грн. 53 коп., було накладено арешт на майно Кузнецовського міського комунального підприємства, зокрема, на житловий будинок за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон буд. 16. Даною постановою також було накладено заборону здійснювати відчуження, передачу, або пошкодження цього майна.

Постановою в.о. начальника Відділу ОСОБА_3 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16 березня 2016 року ВП № 48876623 (а.с. 32) на підставі наказу Господарського суду Рівненської області від 14 вересня 2015 року № 918/915/15 про стягнення з Кузнецовського міського комунального підприємства на користь Підприємства в особі Станції заборгованості за березень 2015 року в сумі 2 509 711 грн. 42 коп., 202 156 грн. 94 коп. пені, 20 215 грн. 68 коп. трьох процентів річних, 42 645 грн. 02 коп. інфляційних втрат, а всього на суму 2 774 729 грн. 06 коп., було накладено арешт на майно Кузнецовського міського комунального підприємства, зокрема, на житловий будинок за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон буд. 16. Цією постановою також було накладено заборону здійснювати відчуження, передачу, або пошкодження цього майна.

Постановою в.о. начальника Відділу ОСОБА_3 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16 березня 2016 року ВП № 49574822 (а.с. 18) на підставі наказу Господарського суду Рівненської області від 23 листопада 2015 року № 918/1228/15 про стягнення з Кузнецовського міського комунального підприємства на користь Підприємства в особі Станції заборгованості в сумі 4 471 030 грн. 76 коп., 407 979 грн. 21 коп. пені, 44 426 грн. 63 коп. трьох процентів річних, 39 451 грн. 16 коп. інфляційних втрат та 80 563 грн. 00 коп. судового збору, а всього на суму 5 043 450 грн. 76 коп., було накладено арешт на майно Кузнецовського міського комунального підприємства, зокрема, на житловий будинок за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон буд. 16. зазначеною постановою також було накладено заборону здійснювати відчуження, передачу, або пошкодження цього майна.

Згідно наявної у матеріалах справи копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (а.с. 132), 16 травня 2016 року на все нерухоме майно Кузнецовського міського комунального підприємства було накладено відповідне обтяження.

Судом також встановлено, що постановою в.о. начальника Відділу ОСОБА_3 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16 травня 2016 року у зведеному ВП № 44201994 (а.с. 131), до якого входять, зокрема, вищенаведені накази Господарського суду Рівненської області, було накладено арешт на все нерухоме майно Кузнецовського міського комунального підприємства та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить наведеному боржнику.

У той же час рішенням Ради від 7 жовтня 2016 року № 358 "Про передачу багатоквартирного будинку, який розташований за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон буд. 16 з комунальної власності на баланс/управління ОСББ "НАШ КРАЙ" було вирішено передати багатоквартирний будинок, який розташований за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон буд. 16 з комунальної власності на баланс/управління Обєднання, затвердити склад комісії з питань прийому-передачі вищезазначеного багатоквартирного будинку та доручити даній комісії організувати роботу з виконання необхідних умов щодо передачі наведеного майна з комунальної власності на баланс/управління Обєднання згідно чинного законодавства (а.с. 16).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що вказане рішення було прийнято відповідачем з порушенням вимог Закону та всупереч заборони на відчуження чи передачу вищезазначеного майна, встановленої постановою Відділу від 16 березня 2016 року, що порушує його права як стягувача у зведеному ВП № 44201994. Крім того, дане рішення, на думку Підприємства, прийнято без оприлюднення його у встановленому законом порядку та надання часу для прийняття відповідних зауважень та пропозицій, а також проект цього рішення не був поданий у встановленому регламентом Ради порядку, у звязку з чим останнє підлягає визнанню незаконним та скасуванню в судовому порядку.

Проте при дослідженні матеріалів справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 5 статті 16 цього Закону від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Положеннями статті 60 вказаного Закону передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до пункту 2.4 статуту Кузнецовського міського комунального підприємства, останнє користується правом господарського відання щодо закріпленого за ним майна (а.с. 55-57).

З матеріалів справи вбачається, що комунальне майно територіальної громади міста Кузнецовська закріплене за Кузнецовським міським комунальним підприємством на праві господарського відання. У той же час суд зазначає, що при закріпленні майна, зокрема, багатоквартирного житлового будинку, розташованого за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон буд. 16, на праві господарського відання, Кузнецовське міське комунальне підприємство у встановленому законом порядку не набуло права власності на зазначене нерухоме майно, а лише отримало можливість здійснення своєї статутної діяльності для забезпечення потреб територіальної громади міста щодо надання послуг з обслуговування та ремонту житла, тощо.

Так, відповідно до статті 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 382 ЦК України передбачено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно положень статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об'єктами нерухомого майна;

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Статтею 5 вищезгаданого Закону передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно Рішення Конституційного суду України у справі № 1-2/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_4 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Відтак, приміщення загального користування є спільною сумісною власністю власників житлових квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків, право власності на квартири в житлових будинках належать особам, що оформили право власності на відповідні житлові квартири.

У той же час у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про наявність у Кузнецовського міського комунального підприємства належним чином оформленого права власності на багатоквартирний будинок, який розташований за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон, 16.

Статтею 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно пункту 5, пункту 8 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

До виключної компетенції міської ради належить прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення (пункт 31 статті 26 вищевказаного Закону).

Відтак, вищенаведені повноваження, прямо передбачені чинним законодавством, і були реалізовані Радою шляхом прийняття оскаржуваного рішення від 7 жовтня 2016 року № 358 "Про передачу багатоквартирного будинку, який розташований за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон буд. 16 з комунальної власності на баланс/управління ОСББ "НАШ КРАЙ", яким було вирішено передати багатоквартирний будинок, який розташований за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон буд. 16 з комунальної власності на баланс/управління Обєднання.

У той же час суд зазначає, що Кузнецовське міське комунальне підприємство (що є боржником у вищезазначеному виконавчому провадженні), на майно якого накладено арешт постановою в.о. начальника Відділу 16 березня 2016 року, не є власником багатоквартирного будинку, розташовано за адресою: Рівненська обл., м. Кузнецовськ, Вараш мікрорайон буд. 16, а відтак приймаючи спірне рішення від 7 жовтня 2016 року № 358 Рада не порушила права та охоронювані законом інтереси позивача як стягувача у виконавчому провадженні.

Відповідно до статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт або правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У разі прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта, що не відповідає законодавству, і порушує права чи законні інтереси суб'єкта господарювання, останній відповідно до статті 20 цього Кодексу має право звернутися до суду із заявою про визнання такого акта недійсним (частина 2 статті 249 ГК України).

Відповідно до статті 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Відповідно до пунктів 2, 10 частини 2 статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За частиною 2 статті 21 ГПК України позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Оскільки підставою визнання незаконним та скасування нормативно-правовий акт або правовий акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування є обов'язкове порушення прав чи законних інтересів суб'єкта господарювання, та враховуючи ті обставини, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено належними та допустимими доказами порушення прав чи законних інтересів Підприємства, від імені якого діє Станція, прийняттям оспорюваного рішення, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача.

Інші твердження Підприємства, викладені у його позовній заяві, також не беруться судом до уваги, оскільки позивачем у встановленому законом порядку не було доведено наявності тих обставин, з якими закон безпосередньо повязує можливість визнання недійсним та скасування оспорюваного рішення відповідача як органу місцевого самоврядування.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (стаття 43 ГПК України).

Зважаючи на те, що Підприємством не було доведено суду належними і допустимим доказами тих обставин, на які воно посилався як на підставу своїх вимог до Ради, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного позову, у звязку з чим у позові Підприємства, від імені якого діє Станція, слід відмовити.

Судові витрати згідно статті 49 ГПК України залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 1, 12, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 27 грудня 2016 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 7 примірники:

1- до справи;

2-3- позивачу рекомендованим (34400, Рівненський обл., м. Вараш, 01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3);

4 - відповідачу рекомендованим (34400, Рівненська обл., м. Вараш, м-р. Незалежності, 1);

5 - третій особі-1 на стороні відповідача рекомендованим (34400, Рівненська обл., м. Вараш, м-р. Незалежності, 2)

6 - третій особі-2 на стороні відповідача рекомендованим (34400, Рівненська обл., м. Кузнецовськ, мікрорайон Вараш, буд. 16)

7- третій особі на стороні позивача рекомендованим (33028, м. Рівне, вул. Замкова, 22А).