ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Справа № 914/2405/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Бонк Т.Б.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Фірма Львів Петроль (надалі ПАТ Фірма Львів Петроль) за вих. № 45 від 10.11.2016р. (вх. № ЛАГС 01-05/5328/16 від 15.11.2016р.)

на рішення господарського суду Львівської області від 27.10.2016р.

у справі № 914/2405/16

за позовом: Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача-1: ПАТ Фірма Львів Петроль, м. Львів

до відповідача-2: Львівського комунального підприємства Ратуша Сервіс (надалі ЛКП Ратуша Сервіс), м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: товариства з обмеженою відповідальністю Резерв Плюс (надалі ТзОВ Резерв Плюс), м. Львів

про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 19.12.2000р., застосування наслідків недійсності договору і зобовязання привести земельну ділянку у попередній стан шляхом знесення незаконно збудованої автозаправної станції, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою,

за участю представників учасників с удового процесу:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність №4-1104-129 від 24.02.2016р.);

від відповідача-1: ОСОБА_3 М.С. - представник (довіреність б/н від 31.12.2015р.), ОСОБА_4 - представник (довіреність б/н від 31.12.2015р.);

від відповідача-2: ОСОБА_5 представник (довіреність б/н від 27.09.2016р.);

від третьої особи: ОСОБА_6 представник (довіреність б/н від 01.06.2016р.)

Учасникам судового процесу розяснені права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та заяв про відвід суддів від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 27.10.2016р. у справі № 914/2405/16 (суддя Крупник Р.В.) позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним договір про спільну діяльність від 19.12.2000р., укладений між ЛКП Ратуша-Сервіс та Акціонерним товариством закритого типу Фірма Львів-Петроль. Зобовязано ПАТ Фірма Львів-Петроль усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою Львівською міською радою, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Лемківська, 9, площею 1,4804 га, кадастровий номер :03:001:0036, шляхом знесення (демонтажу) збудованої на цій земельній ділянці автозаправної станції. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ЛКП Ратуша-Сервіс на користь Львівської міської ради 1 378,00 грн. судового збору. Стягнуто з ПАТ Фірма Львів-Петроль на користь Львівської міської ради 1 378,00 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що ЛКП Ратуша-Сервіс отримало Державний акт на право постійного користування спірною земельною ділянкою лише 31.10.2001р., відповідно станом на момент укладення оскаржуваного договору 19.12.2000 р. відповідач-2 не являвся землекористувачем земельної ділянки по вул. Лемківській, 9 у м. Львові, а тому не вправі був вносити право користування цією ділянкою у спільну діяльність. Відтак, станом на момент укладення спірний договір суперечив вимогам чинного на той час цивільного та земельного законодавства України в частині неможливості його укладення зі сторони ЛКП Ратуша-Сервіс, що є підставою для визнання такого договору про спільну діяльність від 19.12.2000р. недійсним.

Враховуючи те, що відповідач-1 користується спорудженою автозаправною станцією, а відтак і земельною ділянкою без правовстановлюючих на неї документів, чим чинить перешкоди позивачу в користуванні цією ділянкою, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні майном шляхом демонтажу цієї станції є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про застосування наслідків недійсності договору та приведення сторін у попередній стан, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки за змістом ст.48 ЦК УРСР правом заявляти відповідні вимоги наділені лише сторони договору. Оскільки позивач не являється стороною спірного договору і не наділений повноваженнями діяти від імені сторони цього договору, то і позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ Фірма Львів-Петроль подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено необєктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що позивачем при зверненні з позовом було пропущено строк позовної давності, відтак, суд мав відмовити у задоволені позову за спливом строку позовної давності. Щодо права користування земельною ділянкою, як внеску у спільну діяльність, скаржник зазначає, що згідно з п.6.1 договору, сторона не була зобовязана передати право користування земельною ділянкою як внесок у спільну діяльність в момент укладення договору, а протягом 3-х місяців з дня підписання договору. Те, що ЛКП «Ратуша-Сервіс» оформило право користування земельною ділянкою пізніше зазначеного строку, не залежало від волі відповідача-2. Наводить скаржник і інші підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_7 протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 15.11.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_8, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_9 та ОСОБА_1

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.11.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 06.12.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 20.12.2016р.

В судовому засіданні 20.12.2016р. оголошено перерву до 21.12.2016р., про що сторони повідомлені під розписку.

Скаржник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю. На підтвердження своїх доводів долучив до матеріалів справи додаткові пояснення (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/9175/16 від 21.12.2016р.).

21.12.2016р. представником відповідача-1 подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення повязаної з даною справою адміністративної справи № 461/8176/16-а за позовом ПАТ «Фірма «Львів-Петроль» до Управління державної реєстрації Львівської міської ради (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-05/5977/16 від 21.12.2016р.).

Судом досліджені підстави за законом для зупинення провадження у справі.

Так, ч.1 ст. 79 ГПК України визначено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Необхідною передумовою для застосування зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розглядові по суті заявлених позовних вимог.

Як вбачається зі змісту поданого клопотання, відповідач-1 звернувся до адміністративного суду з позовом про зобовязання вчинити дії (зобов'язати Управління державної реєстрації Львівської міської ради розглянути подану публічним акціонерним товариством «Фірма «Львів-Петроль» заяву про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (операторна АЗС-19, за адресою м. Львів, пр. Чорновола, 8а); зобов'язати Управління державної реєстрації Львівської міської ради провести державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (операторна АЗС-19, за адресою м. Львів, пр. Чорновола, 8а)), вже після винесення місцевим господарським судом рішення у справі № 914/2405/16.

Відтак, відповідних обставин на час прийняття оскаржуваного рішення господарського суду Львівської області не існувало.

Апеляційний перегляд рішення господарського суду Львівської області з урахуванням обставин, встановлених у справі № 461/8176/16-а, фактично призвів би до перегляду справи по суті на основі зовсім інших фактичних та правових підстав, що є недопустимим на стадії апеляційного провадження відповідно до вимог ГПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/8788/16 від 07.12.2016р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях щодо апеляційної скарги (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/8684/16 від 05.12.2016р.), просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа відзиву на апеляційну скаргу не подала, представник в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив в усному порядку, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.07.1999р. Львівською міською радою прийнято ухвалу №300 Про вилучення з користування Львівського комбінату хлібопродуктів Млинзаводу №2 земельної ділянки на вул. Лемківській, 9 в м. Львові, відповідно до якої вилучено з користування ДП ДАК Хліб України Львівський комбінат хлібопродуктів земельну ділянку площею 4804 м.кв. по вул. Лемківській, 9 в м. Львові та зараховано її до земель запасу м. Львова (а.с.243 том І).

20.07.2000р. Львівською міською радою прийнято ухвалу № 719 Про погодження Львівському комунальному підприємству Ратуша-Сервіс місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на збір матеріалів попереднього погодження для складання проекту відведення земельної ділянки в постійне користування на вул. Лемківській в м. Львові, якою було внесено зміни до ухвали №300 від 01.07.1999р. щодо площі земельної ділянки - з 4804 м.кв. на 14804 м.кв. (1,4804 га), а також погоджено ЛКП Ратуша-Сервіс місце розташування земельної ділянки та дозволено збір матеріалів попереднього погодження для складання проекту відведення земельної ділянки площею 14804 кв.м. в постійне користування на вул. Лемківській, 9 у м. Львові (п.2.1); погоджено бізнес-проект розвитку ЛКП Ратуша-Сервіс щодо освоєння земельної ділянки на вул. Лемківській, 9 у м. Львові згідно з додатком (п.2.2) (а.с.52 том І).

19.12.2000р. відповідач-1 та відповідач-2, керуючись ухвалою Львівської міської ради №719 від 20.07.2000р., рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 15.12.2000р. Про затвердження матеріалів попереднього погодження та надання дозволу Львівському комунальному підприємству Ратуша-Сервіс на виготовлення проекту відведення земельної ділянки на вул. Лемківській, 9 у м. Львові, рішенням конкурсної комісії (протокол №1 від 07.12.2000), бізнес-проектом розвитку ЛКП Ратуша-Сервіс щодо освоєння земельної ділянки на вул. Лемківській, 9 у м. Львові, погодженим ухвалою Львівської міської ради №719 від 20.07.2000р. уклали Договір про спільну діяльність (а.с.33-47 том І).

У п.1.1 договору (в редакції передбаченій угодою від 25.02.2002р. про доповнення до договору) зазначено, що сторони за договором зобовязуються шляхом обєднання майна, коштів, прав та інших засобів здійснювати спільну діяльність щодо проектування, будівництва, введення в експлуатацію та організації діяльності комплексу в складі: гаражів для транспорту міської ради, станції техобслуговування (в т.ч. мийки автомобілів), адмінприміщення, ділового центру з адмінприміщеннями, комерційного центру із закладами громадського харчування, платної автостоянки, автозаправної станції на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні сторони-1 за адресою: м. Львів, вул. Лемківська, 9 згідно з ухвалою Львівської міської ради №719 від 20.07.2000р. Про погодження Львівському міському комунальному підприємству Ратуша-Сервіс місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на збір матеріалів попереднього погодження для складання проекту відведення земельної ділянки в постійне користування на вул. Лемківській, 9 у м. Львові, рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 15.12.2000р. Про затвердження матеріалів попереднього погодження та надання дозволу Львівському комунальному підприємству Ратуша-Сервіс на виготовлення проекту відведення земельної ділянки на вул. Лемківській, 9 у м. Львові, Державного акту на постійне користування земельною ділянкою, які є невідємними додатками до договору. Проектування і будівництво комплексу повинне здійснюватися згідно з Генеральним планом освоєння земельної ділянки на вул. Лемківській, 9, який затверджується виконавчим комітетом Львівської міської ради і є невідємним додатком до договору.

06.04.2001р. виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення №151 Про затвердження ЛКП Ратуша-Сервіс проекту відведення та надання в постійне користування земельної ділянки на вул. Лемківській, 9 (доповнене згідно рішення №287 від 15.06.2001р.), яким затверджено ЛКП Ратуша-Сервіс проект відведення земельної ділянки та надано в постійне користування земельну ділянку площею 14804 кв.м. на вул. Лемківській, 9 для будівництва та обслуговування комплексу ділового та комерційного центрів із станцією технічного обслуговування, автозаправною станцією, автостоянками (а.с.54-55 том І).

31.10.2001р. ЛКП Ратуша-Сервіс видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 1,4804 га., який зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №131 (а.с.56-57 том І).

З матеріалів справи вбачається, що після отримання ЛКП Ратуша-Сервіс державного акту на право постійного користування землею, на підставі дозволу на виконання будівельних робіт №377/01 від 25.12.2001р. (а.с. 124 том І), у відповідності до умов договору про спільну діяльність від 19.12.2000р. Фірма Львів-Петроль здійснила будівництво автозаправної станції.

24.01.2002р. технічною комісією складено акт про готовність автозаправної станції у м. Львів по вул. Лемківській, 9 до експлуатації, який затверджено Наказом департаменту землеустрою та планування забудови міста № 1610/103-0-7 від 19.02.2002р. (а.с.86-87 том І).

01.07.2004р. на підставі листа ЛКП Ратуша-сервіс №1111/01 від 05.01.2004р. Львівська міська рада прийняла ухвалу №1635 Про вилучення з користування ЛКП Ратуша-сервіс земельної ділянки на просп. ОСОБА_10 вул. Лемківській у м. Львові, якою вилучила із постійного користування земельну ділянку площею 1,4804 га. на вул. Лемківській, 9 у м. Львові та зарахувала до земель запасу міста (а.с.53 том І).

Рішенням господарського суду м. Києва від 29.10.2013р. у справі №32/558-57/241-2012 за позовом ТзОВ Торговий дім Геосистеми до ДАК Хліб України, ДП ДАК Хліб України Львівський комбінат хлібопродуктів, Львівської міської ради, за участі третіх осіб: ПАТ Фірма Львів-Петроль, ТзОВ ОптімаТрейд, ТзОВ Земельно-кадастровий центр, ГУ Держземагенства у Львівській області частково задоволено позовні вимоги, а саме:

- визнано протиправною та скасовано Ухвалу сесії Львівської міської ради Про вилучення з користування Львівського комбінату хлібопродуктів Млинзаводу №2 земельної ділянки на вул. Лемківській, 9 в м. Львові №300 від 01.07.1999р.

- визнано протиправною та скасовано Ухвалу сесії Львівської міської ради Про погодження Львівському комунальному підприємству Ратуша-сервіс місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на збір матеріалів попереднього погодження для складання проекту відведення земельної ділянки в постійне користування на вул. Лемківській, 9 в м. Львові №719 від 20.07.2000р.

- визнано протиправною та скасовано Ухвалу сесії Львівської міської ради Про погодження ЗАТ Фірма Львів-Петроль місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вул. Лемківській, 9 у м. Львові №1860 від 29.05.2008р.

- визнано протиправною та скасовано Ухвалу сесії Львівської міської ради Про затвердження ЗАТ Фірма Львів-Петроль проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на вул. Лемківській, 9 №2815 від 09.07.2009р.;

- визнано право користування (оренди) ТОВ Торговий дім Геосистеми земельною ділянкою загальною площею 1,4804 га, що розташовано в м. Львові по вул. Лемківській, 9 (а.с. 58-71 том І).

Вказане рішення набрало законної сили (а.с. 72-82 том І).

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що ухвалою Львівської міської ради №1860 від 29.05.2008р. Про погодження ЗАТ Фірма Львів-Петроль місця розташування земельних ділянок та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вул. Лемківській, 9 у м. Львові, погоджено ЗАТ Фірма Львів-Петроль місце розташування земельних ділянок та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вул. Лемківській, 9 в оренду терміном на 10 років за рахунок земель, що не надані у власність або користування: площею 0,32 га для обслуговування існуючої автозаправної станції та площею 1,1147 га для будівництва і обслуговування торгового центру.

Ухвалою Львівської міської ради № 2815 від 09.07.2009р. Про погодження ЗАТ Фірма Львів-Петроль проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельних ділянок на вул. Лемківській, 9 у м. Львові, затверджено ЗАТ Фірма Львів-Петроль проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надано в оренду земельні ділянки на вул. Лемківській, 9, перевівши із земель, що не надані у власність або користування, до земель житлової та громадської забудови за функцією використання - землі комерції: загальною площею 0,3200 га для обслуговування існуючої автозаправної станції та загальною площею 0,9098 га для будівництва і обслуговування торгового центру.

Як вбачається з укладеного між відповідачами договору про спільну діяльність від 19.12.2000р. його умовами передбачено, що внеском ЛКП Ратуша-Сервіс в період дії договору на цілі спільної діяльності є, зокрема, право користування земельною ділянкою для розміщення комплексу та погодження використання для мети спільної діяльності (п.6.1). ЛКП Ратуша-Сервіс зобовязується погодити використання вказаної земельної ділянки для мети спільної діяльності (п.3.1). Натомість, внеском АТЗТ Фірма Львів-Петроль в спільну діяльність є, зокрема, забезпечення фінансування проектування, будівництва і введення в експлуатацію комплексу, організація і здійснення будівництва, забезпечення матеріалами і обладнанням (п.6.2).

Відповідно до п.7.5 договору (в редакції передбаченій угодою від 25.02.2002р. про доповнення до договору) сторони зобовязуються після завершення будівництва і здачі у встановленому порядку в експлуатацію комплексу та отримання Актів Державної комісії з прийому-здачі комплексу в експлуатацію (незалежно від фінансового, матеріального та іншого внеску і його розміру будь-якої із сторін, визначеного в договорі, або на момент здачі комплексу в експлуатацію) здійснити розподіл результатів спільної діяльності наступним чином: у власність сторони-1 (ЛКП Ратуша-Сервіс) переходить гараж для транспорту міської ради, станція техобслуговування (в т.ч. мийка автомобілів), адмінприміщення, автостоянка. У власність сторони-2 (АТЗТ Фірма Львів-Петроль) переходить діловий центр з адмінприміщеннями, комерційний центр із закладами громадського харчування, торгівлі, сервісу, автозаправна станція. Разом із переходом права власності на обєкти до відповідної сторони переходить право користування земельною ділянкою або придбання її у власність у розмірах, визначених для кожного обєкту Генеральним планом освоєння земельної ділянки на вул. Лемківській, 9 у м. Львові і іншими нормативними актами з визначенням при цьому ділянок спільного користування у порядку, встановленому чинним законодавством України.

На думку позивача, укладений між сторонами договір є недійсним, оскільки станом на момент його укладення відповідач-2 не мав у постійному користуванні земельну ділянку, а тому не вважався її належним землекористувачем. Більше того, право постійного користування землею не наділяло відповідача-2 правомочностями розпоряджатися цією земельною ділянкою і вносити право користування цією ділянкою як внесок у спільну діяльність.

Дані обставини стали підставою звернення з позовом до суду про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 19.12.2000р.; застосування наслідків недійсності правочину та зобовязання ПАТ «Фірма «Львів-Петроль» і ЛКП «Ратуша-Сервіс» привести спірну земельну ділянку у попередній стан шляхом знесення незаконно збудованої автозаправної станції; зобовязання ПАТ «Фірма «Львів-Петроль» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою Львівською міською радою шляхом знесення (демонтажу) збудованої на земельній ділянці автозаправної станції (з урахуванням уточнень викладених у додаткових поясненнях до позовної зави а.с. 33-41 том ІІ).

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

ОСОБА_7 п. п. 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до п.4 та п.9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України від 16.01.2003р. застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. До договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Враховуючи зазначене, при вирішенні позовних вимог про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 19.12.2000р. та вжиття наслідків недійсності цього договору до застосування підлягають положення ЦК УРСР від 18.07.1963р. та чинного на той час земельного законодавства (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин). Натомість при вирішенні позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні майном до застосування підлягають положення ЦК України від 16.01.2003р.

Так, за змістом ст. 4 ЦК УРСР цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, із угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків (ч.1 ст.41 ЦК УРСР).

ОСОБА_7 ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до ст. 430 ЦК УРСР за договором про сумісну діяльність сторони зобов'язуються сумісно діяти для досягнення спільної господарської мети, як-то: будівництво і експлуатація міжколгоспного або державно-колгоспного підприємства або установи (що не передаються в оперативне управління організації, яка є юридичною особою), будування водогосподарських споруд і пристроїв, будівництво шляхів, спортивних споруд, шкіл, родильних будинків, жилих будинків і т. ін.

Для досягнення мети, зазначеної у статті 430 цього Кодексу, учасники договору про сумісну діяльність роблять внески грошима чи іншим майном або трудовою участю. Грошові та інші майнові внески учасників договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх спільної діяльності, є їх спільною власністю. Учасник договору про сумісну діяльність не вправі розпоряджатися своєю часткою у спільному майні без згоди інших учасників договору (ст.432 ЦК УРСР).

Як зазначено в п.3 та п.6.3 Розяснення Вищого арбітражного суду України від 28.04.95р. №02-5/302 Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з укладанням та виконанням договорів про сумісну діяльність при вирішенні спорів, пов'язаних з укладанням та виконанням договорів про сумісну діяльність, необхідно мати на увазі, що такими договорами передбачаються права і обов'язки сторін щодо досягнення певної господарської мети без створення суб'єкта права - окремої юридичної особи. Грошові та інші майнові внески учасників цього договору, а також майно, створене або придбане в результаті їх сумісної діяльності, є спільною власністю сторін, яка за своїм характером є частковою (дольовою) власністю. Спільну (часткову) власність учасників договору про сумісну діяльність складають не тільки їх внески, але й майно, створене або придбане в результаті їх сумісної діяльності. Правовий режим цих складових частин спільної власності однаковий, тобто учасник договору про сумісну діяльність не вправі розпоряджатися створеним або придбаним майном без згоди інших учасників договору.

Відповідно до ст.7 ЗК УРСР користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.

За змістом ст. 19 ЗК УРСР ОСОБА_11 народних депутатів надає земельні ділянки у користування (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-яких потреб у межах міста.

Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ст.22 ЗК УРСР).

ОСОБА_7 ст. 23 ЗК УРСР право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними ОСОБА_11 народних депутатів.

З огляду на викладене законодавство, беручи до уваги те, що ЛКП Ратуша-сервіс отримало Державний акт на право постійного користування спірною земельною ділянкою лише 31.10.2001р., відповідно станом на момент укладення оскаржуваного договору відповідач-2 не являвся землекористувачем земельної ділянки по вул. Лемківській, 9 у м. Львові, а тому не вправі був вносити право користування цією ділянкою у спільну діяльність.

Посилання скаржника на те, що сторонами не було порушено чинного законодавства України на момент укладення договору, оскільки в пункті 6.1 договору сторони передбачили, що всі дії, документи та інше, що згідно з п.6.1 договору є внеском сторони-1 (ЛКП Ратуша-Сервіс) повинні бути виконані нею протягом 3-х місяців з дня підписання договору, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки.

ОСОБА_7 ст.61 ЦК УРСР угода визнається укладеною під відкладальною умовою, якщо сторони поставили виникнення прав і обов'язків у залежність від обставини, щодо якої невідомо, станеться вона чи не станеться.

Зі змісту п.10.1 договору вбачається, що він набирає чинності з моменту його підписання. При цьому, в договорі не міститься жодних застережень з приводу набрання чинності ним в цілому, або окремих його положень з моменту набуття ЛКП Ратуша-Сервіс права землекористування спірною земельною ділянкою та отримання ним Державного акту на право постійного користування землею.

Відповідно, передбачене в п.6.1 договору застереження не є таким, що надає статусу договору як угоди, укладеної під умовою. Більше того, передбачений вказаним пунктом трьохмісячний строк стосується обовязку ЛКП Ратуша-Сервіс здійснити внесок в спільну діяльність, а не умови набути у користування земельну ділянку.

Як вбачається із умов договору, при його укладенні сторони виходили з того, що ЛКП Ратуша-Сервіс вже являлося землекористувачем земельної ділянки на підставі ухвали Львівської міської ради №719 від 20.07.2000р., що не відповідало дійсності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що факт отримання ЛКП Ратуша-Сервіс в подальшому державного акту на право постійного користування земельною ділянкою жодним чином не впливає на недійсність оскаржуваної угоди, оскільки інститут постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Земельні ділянки у постійне користування передаються у порядку безоплатного відведення з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. Суб'єктивне право постійного користування земельною ділянкою суттєво відрізняється від права власності на землю та права оренди. Власники землі та орендарі, поряд із повноваженнями щодо володіння та користування, наділяються і повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками (орендарі - в частині передачі земель у суборенду за згодою власника), а постійні користувачі такої можливості позбавлені (вказаної позиції також притримується ВГСУ в пп.2.2.1 п.2.2 Узагальнення судової практики розгляду господарськими судами справ у спорах, пов'язаних із земельними правовідносинами від 01.01.2010р.).

Апеляційна інстанція не погоджується з доводами відповідача-1, що при укладенні спірного договору ЛКП Ратуша-Сервіс не розпоряджалося земельною ділянкою, оскільки внеском в спільну діяльність являлося право користування земельною ділянкою, а не сама земельна ділянка. Оскільки, здійснення внеску права користування земельною ділянкою зі сторони ЛКП РатушаСервіс являється елементом розпорядження цією ділянкою, так як відповідач-1 за умовами договору набуває права її забудови і в подальшому отримання її у власність, або в користування (п.7.5 договору).

Враховуючи, що станом на момент укладення спірного договору, він суперечив вимогам чинного на той час цивільного та земельного законодавства України в частині неможливості його укладення зі сторони ЛКП Ратуша-Сервіс. Даний договір порушує права та інтереси позивача, як органу, до повноваження якого належить розпорядження землями територіальних громад, а також здійснювати контроль за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства. То відповідно вказаний договір про спільну діяльність від 19.12.2000р. підлягає визнанню недійсним.

Щодо твердження скаржника про те, що до вказаної вимоги слід застосувати строк позовної давності, оскільки про існування спірного договору позивачу було відомо з 2001 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права (ЦК УРСР чи ЦК України), і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Відповідно до п.6 та п.7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. До позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 76 ЦК УРСР або статті 261 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.256, 257, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.4, 5 ст.267 ЦК України).

Аналогічні за змістом положення (за винятком застосування спливу строку позовної давності) містяться в ст.ст. 71, 76 та 80 ЦК УРСР.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову особою, право якої порушене.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З огляду на те, що оскільки Львівська міська рада не являлася стороною договору про спільну діяльність від 19.12.2000р., відлік позовної давності повинен обраховуватися не з моменту довідання нею про існування цього договору, а з моменту коли вона довідалася про порушення своїх прав укладенням цього договору. В даному випадку суд приходить до висновку, що такий момент настав лише в січні 2014 року, коли Київським апеляційним господарським судом було залишене без змін рішення господарського суду м. Києва №32/558-57/241-2012 від 29.10.2013р. (а.с. 72-82 том І).

Зокрема, як вбачається з рішення господарського суду м. Києва, при частковому задоволенні позовних вимог суд дійшов висновку, що на момент винесення Львівською міською радою ухвали №300 від 01.07.1999р та ухвали №719 від 20.07.2000р., якими було вилучено з користування ДП ДАК Хліб України Львівський комбінат хлібопродуктів земельну ділянку площею 14804 м.кв. (1,4804 га) по вул. Лемківській, 9 у м. Львові, була відсутня, надана у встановленому законом порядку, згода (відмова) землекористувача на вилучення земельної ділянки. Відсутність добровільної відмови від земельної ділянки ДП Львівський комбінат хлібопродуктів ДАК Хліб України свідчить про те, що на момент укладення з ТзОВ Торговий дім Геосистеми договору купівлі-продажу будівель, що розташовані на земельній ділянці по вул. Лемківській, 9 в м. Львові, право користування земельною ділянкою у її законного землекористувача ДП ДАК Хліб України Львівського комбінату хлібопродуктів припинено не було. В подальшому це право перейшло до ТзОВ Торговий дім Геосистеми як нового власника обєктів нерухомості, які знаходяться на вказаній земельній ділянці. Відтак господарський суд м. Києва визнав протиправними та скасував ухвали Львівської міської ради №300 від 01.07.1999р та №719 від 20.07.2000р., а також визнав право користування (оренди) ТзОВ Торговий дім Геосистеми земельною ділянкою загальною площею 1,4804 га, що розташовано в м. Львові по вул. Лемківській, 9.

Відповідно до ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

ОСОБА_7 ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України (ст.187 ЗК України).

Таким чином, суд приходить до висновку, що лише з моменту визнання протиправною та скасування ухвали Львівської міської ради №719 від 20.07.2000р. (яка була підставою для укладення спірного договору), а також встановлення факту того, що право користування спірною земельною ділянкою незаконно було припинене і повинне належати третій особі, Львівська міська рада, як орган, який здійснює контроль за використанням та охороною земель та орган, який повинен забезпечити додержання земельного законодавства довідалася про порушення своїх прав укладенням спірного договору.

Враховуючи, що про порушення своїх прав позивачу стало відомо лише 09.01.2014р. (моменту винесення постанови Київського апеляційного господарського суду), а позовну заяву подано 19.09.2016р., то позивачем не пропущено трьохрічний строк позовної давності.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовна вимога про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 19.12.2000р. є обґрунтованою та підставно задоволена судом першої інстанції.

Щодо позовної вимоги про застосування наслідків недійсності договору та приведення земельної ділянки у попередній стан, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки за змістом ст.48 ЦК УРСР правом заявляти відповідні вимоги наділені лише сторони договору. Оскільки позивач не являється стороною спірного договору і не наділений повноваженнями діяти від імені сторони цього договору, то і позовні вимоги в цій частині є безпідставними.

Щодо вимоги про зобовязання ПАТ «Фірма «Львів-Петроль» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою Львівською міською радою, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Лемківська, 9, площею 1,4804 га. шляхом знесення (демонтажу) збудованої на земельній ділянці автозаправної станції, то колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, на вказаній земельній ділянці знаходиться автозаправна станція, побудована відповідачем-1 згідно умов договору про спільну діяльність від 19.12.2000р. та введена в експлуатацію згідно Акту про готовність автозаправної станції у м. Львів по вул. Лемківській, 9 до експлуатації, який затверджено Наказом департаменту землеустрою та планування забудови міста № 1610/103-0-7 від 19.02.2002р. (а.с.86-87 том І).

Разом з тим, право власності відповідачем-1 на автозаправну станцію не оформлено, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.10.2013р. (а.с.128 том І).

В матеріалах справи відсутні докази знаходження цієї земельної ділянки в користуванні відповідачів чи третіх осіб на правових підставах, передбачених положеннями чинного ЗК України.

ОСОБА_7 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-014 від 11.02.2014р., земельна ділянка площею 1,4804 га. у м. Львові, по вул. Лемківській, 9 (кадастровий №:03:001:0036) перебуває в комунальній власності (а.с.89 том І).

ОСОБА_7 із ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст.391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як зазначив Верховний Суд України у справі №6-92цс15 від 27.05.2015р. положення ст.391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Враховуючи викладені положення законодавства, беручи до уваги те, що між позивачем та відповідачем-1 не існує та не існувало договірних відносин і відповідач-1 користується спірною земельною ділянкою за відсутності правових підстав, то позивач вправі заявляти до нього вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

З приводу знесення (демонтажу) автозаправної станції, то суд зазначає наступне.

Оскільки автозаправна станція була побудована відповідачем-1 в 2002 році, разом з тим право власності не набуте ним до теперішнього часу, відтак до відносин, щодо набуття її у власність застосовуються положення ЦК України.

За змістом ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Водночас, положеннями ст.376 ЦК України передбачено випадки коли особа не набуває права власності на нерухоме майно. Зокрема, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. При цьому, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Як зазначалося вище, відповідач-1 здійснив будівництво автозаправної станції на земельній ділянці, яка не була відведена йому для цієї мети.

Покликання ПАТ «Фірма «Львів-Петроль» на договір про спільну діяльність від 19.12.2000р., як на підставу надання йому в користування земельної ділянки не заслуговують на увагу, в силу недійсності такого. Положеннями статей 7, 8, 18, 19 чинного, на той час, ЗК УРСР чітко було передбачено, що земельні ділянки комунальної власності можуть передаватися в постійне користування та тимчасове користування на правах оренди. Відтак, право особи на користування земельною ділянкою посвідчувалося Державним актом на право постійного користування та договором оренди (ст.ст.23, 23 ЗК УРСР). Положеннями земельного законодавства не було передбачено, що право користування земельною ділянкою може виникати на підставі договору про спільну діяльність. А тому договір про спільну діяльність від 19.12.2000р. не міг вважатися належним та допустимим доказом, який підтверджував право відповідача-1 на користування спірною земельною ділянкою.

Як встановлено судом, спірна земельна ділянка була надана в постійне користування ЛКП Ратуша-Сервіс. Відтак лише вказане підприємство могло виступати забудовником цієї земельної ділянки і лише воно могло набувати права власності на побудовані обєкти нерухомості.

Таким чином, беручи до уваги те, що відповідачем-1 було побудовано автозаправну станцію на земельній ділянці, яка не була відведена йому для цієї мети, відтак вказане будівництво не може вважатися законним.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу Львівської міської ради №2815 від 09.07.2009р., згідно якої земельна ділянка повинна була бути надана в оренду відповідачу-1 під уже збудовану автозаправну станцію, судом визнано протиправною та скасовано (а.с. 71 том І).

Як розяснив Пленум ВГСУ в п.5.1 Постанови Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів №10 від 29.05.2013р. у статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі. Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред'явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Обов'язковою умовою негаторного позову є існування порушення прав власника на час пред'явлення такого позову.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач-1 користується спорудженою автозаправною станцією, а відтак і земельною ділянкою без правовстановлюючих на неї документів, чим чинить перешкоди позивачу в користуванні цією ділянкою, апеляційна інстанція вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні майном шляхом демонтажу цієї станції є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Посилання скаржника на те, що позивачем після розгляду справи по суті було змінено предмет позову, а саме уточнена вимога про демонтаж автозаправної станції, колегія суддів вважає безпідставним та зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про зобовязання ПАТ «Фірма «Львів-Петроль» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою Львівською міською радою, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Лемківська, 9, площею 1,4804 га. (п.4 прохальної частини позову). В додаткових поясненнях від 17.10.2016р. позивач зазначив спосіб, в який просить усунути перешкоди, а саме: шляхом знесення (демонтажу) збудованої на земельній ділянці автозаправної станції (а.с. 33-41 том ІІ).

В п.3.12 постанови пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції №18 від 26.12.2011р. зазначено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Тобто, колегія суддів вважає, що в даному випадку позивач в додаткових поясненнях від 17.10.2016р. лише зазначив спосіб яким просить усунути перешкоди в користуванні майном, а не змінив матеріально-правову вимогу, яка і надалі залишилася - про усунення перешкод в користуванні майном.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

ОСОБА_7 зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, та прийняте у відповідності до норм чинного законодавства, у зв'язку з чим підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Натомість, доводи, викладені у апеляційній скарзі колегія суддів вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 27.10.2016р. у справі № 914/2405/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Бонк Т.Б.

ОСОБА_1