донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

20.12.2016р. справа №908/2112/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_5, представник за дов. № 14-94 від 18.04.2016р.
від відповідача: не з"явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріхівтепломережа» м.Оріхів, Запорізька область
на рішення господарського суду Запорізької області
від14.09.2016р.
по справі№908/2112/16 (суддя Мойсеєнко Т.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ
до відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Оріхівтепломережа» м.Оріхів, Запорізька область
простягнення пені у сумі 62 844,91грн., 3% річних у сумі 23 849,15грн., інфляційних у сумі 108 411,48 грн.

В С Т А Н О В И В:

10.08.2016р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріхівтепломережа» м.Оріхів, Запорізька область про стягнення пені у сумі 62 844,91грн., 3% річних у сумі 23 849,15грн., інфляційних у сумі 108 411,48грн. за договором купівлі-продажу природного газу №13/2613-ТЕ-13 від 28.12.2012р.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.09.2016р. у справі №908/2112/16 позов задоволено частково ( а.с.74-78).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріхівтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України» пеню у сумі 31 351,99грн., 3% річних у сумі 23 760,97грн., інфляційних у сумі 106 380,81грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 892,68грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Зменшено розмір стягуваної суми пені до 31 351,99грн.

В обґрунтування прийнятого рішення господарський суд дійшов висновку про те, що сума основного боргу у розмірі 899 568,35грн. підлягала стягненню, але не була вчасно сплачена відповідачем, у зв"язку з цим позовні вимоги, заявлені у даній справі про стягнення з відповідача пені у сумі 62 703,97грн, 3% річних за період з 14.02.2013р. по 19.11.2014р. у розмірі 23 760,97грн. та інфляційні витрати за період з березня 2013 року по листопад 2014 року у розмірі 106 380,81грн. підлягали частковому задоволенню за здійсненим судом розрахунком. В іншій частині щодо стягнення пені у розмірі 140,94грн., 3% у розмірі 88,18грн. та інфляційних витрат у розмірі 2030,67грн. відмовлено. Нарахування пені передбачено умовами договору, водночас суд першої інстанції враховуючи приписи п.3 ст. 83 ГПК України, оцінивши надані докази та обставини справи в їх сукупності, зменшив розмір пені на 50%.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оріхівтепломережа», не погодився із прийнятим рішенням та звернувся із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 14.09.2016р. у даній справі та прийняті нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.97-101).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки факту укладення між сторонами договору про організацію взаєморозрахунків відповідно до п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014рік» №897/30 від 23.10.2014р., його умовам та відсутності заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу №13/2613-ТЕ-13 від 28.12.2012р.

На думку апелянта, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків №897/30 від 23.10.2014р. сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений позивачем у період, на який були нараховані суми пені, 3% річних та інфляційних до договору купівлі-продажу природного газу №13/2613-ТЕ-13 від 28.12.2012р.

13.12.2016р. через канцелярію суду надійшли доповнення до апеляційної скарги від 08.12.2016р. № 517, які колегією суддів розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалів справи (а.с.125-126).

Розгляд справи відкладався, у зв»язку з неявкою відповідача та необхідністю надання додаткових документів, відповідно до вимог ст.77 ГПК України.

Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін рішення господарського суду Запорізької області від 14.09.2016р. у даній справі, витребувані ухвалою суду від 13.12.2016р. письмові пояснення на доповнення до апеляційної скарги та відносно сум, які були зараховані згідно спільних протокольних рішень за його розрахунком, суду не надав.

Враховуючи те, що явка сторін не визнавалася судом обов"язковою, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу без представника відповідача.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (ідентифікаційний код 20077720) є юридичною особою.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оріхівтепломережа» (ідентифікаційний код 13622447), що підтверджено Витягом з ЄДРПОУ, Статутом, та свідоцтвом про державну реєстрацію (а.с. 40-41, 54-56, 57).

28.12.2012р. між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (далі-Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оріхівтепломережа» (далі-Покупець) був укладений Договір на купівлю-продаж природного газу №13/2613-ТЕ-13, згідно з яким Продавець зобовязався передати у власність Покупця у 2013 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) (далі-газ), для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору (п.1.1 договору) (а.с.10-15).

Газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (п.1.2 договору).

За приписами п.2.1 укладеного правочину, Продавець передає Покупцеві з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. газ в обсязі до 531,6 тис.куб.м.

У відповідності до п.п.2.1.1, 2.1.2 договору, обсяги газу, що планується передати можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку; допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого сторонами згідно п.2.1 цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу.

Розділом 3 договору сторони визначили порядок та умови передачі газу.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.3 договору).

Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа зобовязується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4 договору).

Розділом 4 договору сторони встановили порядок обсягу газу.

Додатковою угодою №1 від 14.10.2013р. сторони погодили викласти п.4.1 договору у наступній редакції: Кількість газу, яка передається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця».

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.6.3 договору (у редакції Додаткової угоди №2 від 14.10.2014р.) сторони виклали наступний абзац у такій редакції: «У разі сплати боргу по неустойці, інфляційним нарахуванням, процентам річних та судовому збору, за даним договором, покупець повинен обов»язково зазначити це в платіжному дорученні».

Розділом сьомим сторони визначили відповідальність сторін.

Згідно із п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем п. 6.1 договору він має право не здійснювати поставку газу покупцю, або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п.6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов»язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років (пункт 9.3 договору).

Договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін їх підписів і діє в частині реалізації газу до 31.12.2013р., а в частині проведення розрахунків до повного погашення заборгованості (п.11.1 договору).

У період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах.

На виконання зобовязань за договором, позивач поставив протягом січня - грудня 2013 року, а відповідач прийняв природний газ, що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу на загальну суму 899 568,35грн, які наявні у матеріалах справи (а.с. 18-29).

Згідно відомості позивача по операціям ТОВ Оріхівтепломережа за договором №13/2613-ТЕ-13 від 28.12.2012р., відповідач повністю оплатив спожитий природний газ наступним чином: 01.07.2013р. в сумі 194 174,14грн.; 27.11.2013р. в сумі 29 085,00 грн.; 23.12.2013р. в сумі 91 227,74грн.; 27.01.2014р. в сумі 87 264,93 грн.; 31.10.2014р. в сумі 0,54грн.; 20.11.2014р. в сумі 497 816,00грн. (а.с.30).

Проте, позивач у позові зазначає, що відповідач протягом дії договору здійснював оплату спожитого газу не завжди з дотриманням умов, передбачених п. 6.1 договору.

За таких обставин позивач звернувся до суду та просив суд стягнути з відповідача 3 % річних за період з лютого 2013р. по листопад 2014р. у розмірі 23 849,15 грн., інфляційних втрат за період з березня 2013р. по листопад 2014р. у розмірі 108 411,48грн. та пеню відповідно до п.7.2 договору у розмірі 62 844,91грн.

Сутність позовних вимог полягає у вирішенні питання щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат за договором купівлі-продажу природного газу №13/2613-ТЕ-13 від 28.12.2012р.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу для сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

Договір купівлі-продажу №13/2613-ТЕ-13 від 28.12.2012р., що укладений сторонами у даній справі, за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 1 ст. 530 Цивільного кодексу України врегульовано, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, дійшов висновку про те, що на момент укладання договору про організацію взаєморозрахунків № 897/30 від 23.10.2014р. зобов"язання з оплати поставленого природного газу за спірний період вже настали та були простроченими, проте колегія суддів не може погодитися з цим з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про теплопостачання" державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Згідно статті 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством.

На виконання Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова від 29.01.2014 № 30, якою затверджено порядок та умови надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Пунктом 4 вказаної Постанови передбачено, що підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2014р. між сторонами у справі, Територіальним органом Казначейства у Запорізькій області, Департаментом фінансів Запорізької обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Оріхівської райдержадміністрації Запорізької області був укладений Договір № 897/30 про організацію взаєморозрахунків, відповідно до п.2 ст.16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі договір про організацію взаєморозрахунків) (а.с.51-52).

Предметом цього договору була організація та проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статті 16 Закону України Про Державний бюджет України на 2014 рік та постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року №30 Про затвердження порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, то затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Положеннями пункту 8 вказаного договору передбачено, що відповідач перераховує на рахунок позивача кошти у сумі 497 816,00грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором купівлі-продажу природного газу № 13/2613-ТЕ-13 від 28.12.2012р. за 2013 рік.

За змістом пункту 11 (пп. 2) договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Згідно з п.14 договору, він набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків за договорами.

У п.16 цього договору сторони також домовились, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що на виконання вищезазначеного договору, відповідач платіжним дорученням №388 від 24.10.2014р. на суму 497 816,00грн., перерахував на рахунок позивача відповідні грошові кошти (а.с.53).

Позивач, посилаючись на неналежне виконання умов договору на купівлю-продаж природного газу №13/26313-ТЕ-13 від 28.12.2012р. щодо своєчасної оплати відповідачем, просив суд стягнути з останнього, відповідно до п.7.2 договору пеню у розмірі 62 844,91грн., 3% річних у розмірі 23 849,15грн. та інфляційних у розмірі 108 411,48грн., передбачених частиною 2 ст.625 ГПК України.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позову, зазначаючи про наступне.

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу статей 610, 611 цього ж Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вже зазначалось вище, згідно інформації позивача щодо операцій по підприємству ТОВ Оріхівтепломережа за договором №13/2613-ТЕ-13 від 28.12.2012р., наданої позивачем до позову, відповідач повністю оплатив спожитий природний газ наступним чином: 01.07.2013р. в сумі 194 174,14грн.; 27.11.2013р. в сумі 29 085,00 грн.; 23.12.2013р. в сумі 91 227,74грн.; 27.01.2014р. в сумі 87 264,93 грн.; 31.10.2014р. в сумі 0,54грн.; 20.11.2014р. в сумі 497 816,00грн. (а.с.30).

З даних, що зазначені позивачем у вище вказаній інформації вбачається, що частина заборгованості у розмірі 194 174,14грн., 29 085,00грн., 91 227,74грн., 87 264,93грн., 0,54грн., всього у сумі 401 752,35 грн., сплачена на виконання Спільних протокольних рішень №884 від 17.04.13р., №1990 від 19.11.13р., № 2260 від 18.12.13р. та №147 від 23.01.14р., а сума у розмірі 497 816,00грн. перерахована останнім на виконання умов Договору про організацію взаєморозрахунків №897/30 від 23.10.2014р.; загальна сума поставленого газу протягом січня - грудня 2013 року складає 899 568,35 грн. (401 752,35 +497 816,00).

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків №897/30 від 23.10.2014р. та підписавши спільні протокольні рішення, сторони у такій спосіб змінили порядок розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору купівлі-продажу природного газу № 13/2613-ТЕ-13 від 28.12.2012р.

Разом із тим, Договір про організацію взаєморозрахунків №897/30 від 23.10.2014р. не передбачає можливість існування між сторонами інших грошових зобов»язань і підстав для інших грошових вимог.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 09.09.2014р. № 3-105гс14, укладенням договору про організацію взаєморозрахунків сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу. Отже, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору, та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Аналогічні висновки містяться, зокрема і у Постанові Верховного Суду України від 25.03.2015р. №3-23гс15.

Згідно із ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для нарахування пені та застосування наслідків, передбачених за порушення грошового зобовязання згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, у даному випадку відсутні, оскільки, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків та підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до умов Договору.

Доводи апелянта з посиланням на положення п.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р. № 1730-VШ, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що вказаний Закон на спірні правовідносини в даній справі не розповсюджується.

З огляду на вищенаведене та враховуючи фактичні обставини в даній справі, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Запорізької області від 14.09.2016р. по справі №908/2112/16 в частині задоволення позовних вимог прийнято з неповним з"ясуванням обставин, що мають значення для справи, а відтак повинно бути скасовано в цій частині та прийнято нове рішення про відмову у задоволені позову. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін за мотивами, вкладеними у даній постанові.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріхівтепломережа» м.Оріхів, Запорізька область на рішення господарського суду Запорізької області від 14.09.2016р. у справі №908/2112/16 - задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.09.2016р. у справі №908/2112/16 в частині стягнення пені у сумі 31 351,99грн., 3% річних у сумі 23 760,97грн. та інфляційних у сумі 106 380,81грн.- скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріхівтепломережа» м.Оріхів, Запорізька область про стягнення пені у сумі 31 351,99грн., 3% річних у сумі 23 760,97грн. та інфляційних у сумі 106 380,81грн. - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» м.Київ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріхівтепломережа» м.Оріхів, Запорізька область судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 219,23 грн.

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 14.09.2016р. по справі №908/2112/16 залишити без змін.

Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О. Радіонова

Судді: Н.В. Ломовцева

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1. позивачу;

2. відповідачу;

3. у справу;

4. ДАГС;

5. ГСЗО