КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Справа№ 911/2049/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання Громак В.О.

за участю представників сторін:

від позивача 1. - Захарчук А.В.,

від позивача 2. Козюк З.М.,

від відповідача 1. - Калініченко І.О.,

від прокуратури - Підяж О.С.,

розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області

на рішення господарського суду Київської області від 20.09.2016р.

по справі №911/2049/16 (суддя - Щоткін О.В.)

за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі: 1. Кабінету Міністрів України

2. державного підприємства «Київське лісове господарство»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Неомелон»

про витребування земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 20.09.2016р. у справі № 911/2049/16 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, заступник прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 20.09.2016р. у справі №911/2049/16 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги заступника прокурора Київської області задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016р. апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області прийнято до провадження.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Неомелон» заперечує проти апеляційної скарги, з підстав викладених у письмовому відзиві.

Позивачі підтримали апеляційну скаргу прокуратури.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, НОМЕР_2 від 25.10.2007р. ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 12,8148 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови в адміністративних межах Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району, видані на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 11.08.2006р. №№3231, 3232, 3233, 3234, 3235, 3235 та від 09.08.2006р. №№3211, 3212, 3213, 3215, 3216, 3217. /а.с. 91, 92/.

18.03.2016р. ОСОБА_6 засновано товариство з обмеженою відповідальністю «Неомелон» та передано до статутного капіталу земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірні земельні ділянки зареєстровано за відповідачем. /а.с. 27/.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на те, що державні акти на право власності на земельні ділянки не видавались, за вказаним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а наявні в матеріалах справи державні акти є підробними.

Листом №10-1012-0.5-6/2-16 від 12.01.2016р. Головного управління Держгеокадастру у Київській області управління держгеокадастру у Києво-Святошинському районі повідомило прокуратуру про те, що земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_3, площею 5,8848 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови, зареєстрована за гр. ОСОБА_6 /а.с. 37/.

Зазначене також підтверджується листом №10-1012-99.5-262/2-16 від 19.02.2016р. та поземельною книгою. /а.с. 39/.

Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-1012-99.5-73/2-16 від 25.01.2016р. щодо отримання архівних примірників державних актів, то запитуванні документи під час пошуку не виявлені. /а.с. 36/.

Проте зазначене не свідчить про те, що вказані державні акти взагалі не видавались.

Листом Головне управління Держгеокадастру у Київській області від 04.02.2016р. повідомило про те, що бланки державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, НОМЕР_1 були передані на управління земельних ресурсів в Обухівському районі (на даний час управління Держгеокадастру в Обухівському районі) за накладною №678 від 11.11.2008р.

Також зазначено, що Головне управління Держкомзему у Київській області (на даний час Головне управління Держгеокадастру у Київській області) видавало чисті бланки державних актів, для їх подальшого заповнення та друку.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Припущення прокуратури про те, що державні акти взагалі не видавались не ґрунтуються на доказах.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, за відсутності вироку суду, посилання прокуратури на підробку документів є безпідставним.

Прокуратура стверджує, що спірні земельні ділянки відповідно до ст.ст. 19, 57, 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України відносились до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувались для ведення лісового господарства у порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

На підтвердження зазначеного прокуратурою надано листи ДП «Київське лісове господарство» від 23.03.2016р. №02-257, від 12.04.2016р. №02-328. /а.с. 56, 61/.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Відповідно до ст. 45 Лісового кодексу України лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 49 Лісового кодексу України матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов'язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Надані прокуратурою проекти організації та розвитку лісового господарства у встановленому законодавством порядку не затверджені, а отже не можуть слугувати належним та допустимим доказом.

Копії планшетів лісовпорядкування від 1993 р. по 2003 р., на яких зазначено схеми лісогосподарських земель, зокрема квартал №42, складено без прив'язування до місцевості.

Таким чином, прокуратурою не доведено належними та допустимими доказами, що земельна ділянка, яка належить відповідачу відноситься до земель лісового фонду.

Тягар доказування Законом покладено на позивача.

Також не заслуговує на увагу твердження прокуратури на те, що вилучення земельних ділянок понад 1 га здійснюється за погодженням Кабінету Міністрів України, оскільки з державних актів вбачається, що ОСОБА_6 придбав ряд земельних ділянок згідно договорів купівлі-продажу, а не земельну ділянку понад 1 га.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ч. 3 ст. 388 Цивільного кодексу України Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Проте зазначеного прокурор не навів та не довів.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, із змінами і доповненнями, внесеними протоколом № 11 від 11.05.1994р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Щодо застосування позовної давності, то за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10).

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що господарським судом Київської області правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи наведені в апеляційній скарзі колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

За наведених у даній постанові обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для зміни чи скасування рішення господарського суду Київської області від 20.09.2016р. у справі №911/2049/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Київської області від 20.09.2016р. у справі №911/2049/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Матеріали справи №911/2049/16 повернути до господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам у справі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Л.В. Чорна

Судді М.Л. Яковлєв

Т.І. Разіна