КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2016 р. Справа№ 910/30627/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гаврилюка О.М.

Тищенко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Дмитрук М.О.

від відповідача: Старчик А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства " ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 у справі №910/30627/15 (суддя Балац С.В.)

за позовом Львівського комунального підприємства " ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО"

до Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

про зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ЛКП "ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про зобов'язання вчинити дії, зокрема, просило суд зобов'язати відповідача списати позивачу 126 421,47 грн. пені, 23 493,36 грн. - 3 % річних, 164 853 грн. інфляційних втрат, що підлягають стягненню на підставі рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2015 у справі № 914/4518/15.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.01.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2016 скасовано, позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду від 14.06.2016 постанова Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2016 - скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 у справі № 910/30627/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги заявлені поза процедурою реструктуризації, яка встановлена Законом України "Про засади функціонування ринку природного газу", внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ". Зокрема, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до наведених норм статті 18 Закону списання сум пені, штрафних та фінансових санкцій є одним з елементів процедури реструктуризації заборгованості за природний газ, спожитий у 2014 на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується КМУ, та не розглядається як самостійна підстава для списання сум пені, штрафних та фінансових санкцій поза вказаною процедурою реструктуризації. Договір про реструктуризацію між сторонами спору укладений не був, а тому списання пені, 3 % річних та інфляційних втрат без укладення такого договору є неправомірним.

Не погоджуючись з прийнятим по справі рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд апеляційної інстанції рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 у справі № 910/30627/15 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю і зобов'язати відповідача списати позивачу 126 421,47 грн. пені, 23 493,36 грн. 3% річних, 164 853,00грн. інфляційних втрат, що підлягають стягненню на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 31.08.2015 № 914/4518/15.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при винесенні рішення порушено норми матеріального та процесуального права, рішення суду першої інстанції було прийнято при неповному дослідженні доказів та з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а встановлені судом обставини не відповідають матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції надав обмежене розуміння предмету регулювання ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", з внесеними змінами Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", оскільки частина 13 наведеної статті поширює свою дію на заборгованість та штрафні санкції, що залишилися непогашеними станом на 06.06.2015 за спожитий природний газ в період з 01.01.2014 до 31.12.2014. Проте, абз. 2, 3 ч. 13 ст. 18 наведеного Закону доповнює абз. 1 додатковими умовами, за наявності дотримання яких реструктуризація може здійснитися, а нараховані на заборгованість суми штрафних та фінансових санкцій підлягають списанню. Також, апелянт наголошував на тому, що Кабінетом Міністрів України не було прийнято постанову, якою б затверджувався типовий договір на реструктуризацію заборгованості - не прийнято, проте, право на відповідне списання пені, штрафних та фінансових санкцій, нарахованих на заборгованість, що виникла за спожитий до 01.01.2014 природний газ і на реструктуризацію боргу за природний газ спожитий у 2014 році, набуто позивачем внаслідок погашення заборгованості в розмірі 1 290 695,38 грн. за спожитий до 01.01.2014 природний газ. При цьому, апелянт наголошував на тому, що судом першої інстанції необґрунтовано відхилено посилання на те що 3% річних та інфляційні втрати є фінансовими санкціями, а також не враховано норми п. 4 ст. 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку».

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/30627/15 за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства "ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО" розподілено для розгляду колегією суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.

Ухвалю Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства "ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 у справі №910/30627/15 прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 19.10.2016.

В судовому засіданні 19.10.2016 оголошено перерву у розгляді справи до 02.11.2016.

Розпорядженням начальника відділу Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 у зв'язку з перебуванням судді Власова Ю.Л., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, відповідно до підпунктів до п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи №910/30627/15.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 02.11.2016 для розгляду справи №910/30627/15 за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства "Залізничнетеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 сформовано колегію суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Корсакова Г.В. та Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 справу №910/30627/15 за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства "ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 прийнято до розгляду колегією суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Корсакова Г.В. та Коротун О.М., розгляд справи вирішено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 02.11.2016.

В судовому засіданні 02.11.2016 оголошено перерву у розгляді справи до 16.11.2016.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2016, у зв'язку з перебуванням судді Корсакової Г.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці та участь судді Коротун О.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у тренінгу, відповідно до підпунктів до п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи №910/30627/15.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.11.2016 для розгляду справи №910/30627/15 за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства "Залізничнетеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 сформовано колегію суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Гаврилюк О.М., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2016 справу №910/30627/15 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Гаврилюк О.М., Тищенко О.В., розгляд апеляційної скарги призначено до розгляду в судовому засіданні 06.12.2016.

В судовому засіданні 06.12.2016 представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні 06.12.2016 представник відповідача проти доводів апеляційної скарги - заперечував, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на відповідність прийнятого рішення нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджується, що Львівське комунальне підприємство "ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про зобов'язання вчинити дії, а саме: зобов'язати відповідача списати позивачу 126 421,47 грн. пені, 23 493,36 грн. - 3 % річних, 164 853 грн. інфляційних втрат, що підлягають стягненню на підставі рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2015 у справі № 914/4518/15.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв'язку з набуттям чинності 06.06.2015 змін до ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" та враховуючи погашення позивачем перед відповідачем заборгованості за природний газ, спожитий до 2014 року, в строк до 01.09.2015, є підстави для списання нарахованих на таку заборгованість пені, штрафних та фінансових санкцій, а саме: 126.421,47 грн. - пені, 23.493,36 грн. - 3% річних та 164.853,00 грн. інфляційних втрат, стягнуті рішенням господарського суду Львівської області від 31.08.2015 у справі № 914/4518/15 і підставою для виникнення права на реструктуризацію.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, матеріалами справи підтверджується, що Господарським судом Львівської області за результатами розгляду позову публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (далі - відповідач) до Львівського комунального підприємства "ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО" прийнято рішення від 31.08.2015 у справі № 914/4518/14 про стягнення з позивача 126.421,47 грн. - пені, 23.493,36 грн. - 3% річних та 164.853,00 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до вказаного рішення, підставою для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат стала несвоєчасна оплата придбаного в період з 01.01.2013 по 31.12.2013 природного газу. Газ було придбано за договором про закупівлю природного газу від 12.02.2013 № 13/3370-ТЕ-21 укладеного між позивачем, як покупцем та відповідачем, як продавцем.

Дане рішення набрало законної сили, на виконання якого господарським судом Львівської області 21.09.2015 видано відповідний наказ.

Відповідно до ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" від 14.05.2015 № 423-VIII дата набрання чинності - 06.06.2015, на яку посилається позивач) заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 01.01.2014 до 31.12.2014 (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014 (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обов'язки сторін.

Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України.

Позивач наголошував на тому, що у зв'язку з набуттям чинності 06.06.2015 змін до ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" та враховуючи погашення позивачем перед відповідачем заборгованості за природний газ, спожитий до 2014 року, в строк до 01.09.2015, є підстави для списання нарахованих на таку заборгованість пені, штрафних та фінансових санкцій, а саме: 126.421,47 грн. - пені, 23.493,36 грн. - 3% річних та 164.853,00 грн. інфляційних втрат, стягнуті рішенням господарського суду Львівської області від 31.08.2015 у справі № 914/4518/15 і підставою для виникнення права на реструктуризацію.

Відповідач в обгрунтування заперечень на позов вказував на те, що оскільки станом на 06.06.2015 у позивача була відсутня заборгованість за спожитий природний газ до 01.01.2014, що встановлено господарським судом Львівської області під час розгляду справи № 914/4518/15 (заборгованість виникла за газ, поставлений протягом січня - грудня 2013 року), норми ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Крім того, списання пені, штрафних та фінансових санкцій є одним із елементів реструктуризації заборгованості (на підставі відповідного типового договору про реструктуризацію заборгованості, форма якого затверджується КМУ), і не може розглядатися як самостійна підстава для списання поза вищевказаною процедурою.

В свою чергу, Вищий господарський суд України у постанові від 14.06.2016, направляючи справу на новий розгляд, надав наступні вказівки, які в силу приписів ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими при новому розгляді справи.

Так, у постанові від 14.06.2016 суд касаційної інстанції зазначав, що з аналізу ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції Закону України від 14.05.2015 р. № 423-VIII, на яку посилається позивач) вбачається, що судам перш за все необхідно було встановити: наявність у позивача заборгованості за спожитий до 01.01.2014 газ на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", тобто на 06.06.2015, що ні судом апеляційної інстанції, ні місцевим господарським судом зроблено не було.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що припис ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" від 14.05.2015 № 423-VIII дата набрання чинності - 06.06.2015) передбачає можливість реструктуризації заборгованості теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 01.01.2014 до 31.12.2014 (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), яка не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", а відповідні штрафні та фінансові санкції підлягають списанню. Вказана реструктуризація та списання є можливими у випадку виконання особою визначеної законом умови: погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014 (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду). Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підялгають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконаня вимог цієї частини.

Наявність у відповідача заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014, підтверджується рішенням Господарського суду Львівської області за результатами розгляду позову ПАТ"НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до Львівського комунального підприємства "ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО" прийнято рішення від 31.08.2015 у справі № 914/4518/14 про стягнення з позивача 126.421,47 грн. - пені, 23.493,36 грн. - 3% річних та 164.853,00 грн. - інфляційних втрат. Відповідно до вказаного рішення, підставою для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат стала несвоєчасна оплата придбаного в період з 01.01.2013 по 31.12.2013 природного газу.

Також, у постанові від 14.06.2016 суд касаційної інстанції зазначав, що судам необхідно встановити, чи мало місце погашення такої заборгованості позивачем протягом 3-х місяців з дня набрання чинності вказаним Законом.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції встановив, що станом на 06.06.2015 у позивача перед відповідачем була наявна заборгованість за спожитий до 01.01.2014 природний газ в сумі 1.290.695,38 грн., про що свідчить лист відповідача від 06.06.2015 № 26-4143/1.2.-15, який наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії. Вказана сума заборгованості позивачем була повністю погашена 06.07.2015, що підтверджується платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій. Тобто позивачем виконані вимоги з погашення такої заборгованості позивачем протягом 3-х місяців з дня набрання чинності вказаним Законом (до 01.09.2015), що сторонами при вирішенні спору не заперечувалось.

Також, у постанові від 14.06.2016 суд касаційної інстанції вказував, що судам необхідно дослідити, чи наявна заборгованість у позивача за природний газ, спожитий після 01.01.2014 та до 31.12.2014; чи був укладений відповідний договір реструктуризації заборгованості за природний газ, спожитий після 01.01.2014 та до 31.12.2014.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи, встановив, що у позивача перед відповідачем була наявна заборгованість за спожитий природний газ після 01.01.2014 та 31.12.2014, що вказано в акті звіряння розрахунків від 31.08.2015, який підписаний сторонами спору та скріплений відбитками їх печаток та наявний в матеріалах справи у вигляді копії. Також, сторонами спору не заперечувався той факт, що договір реструктуризації заборгованості за природний газ, спожитий після 01.01.2014 та до 31.12.2014 - між сторонами у визначеному законом порядку укладено не було. Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що обставини укладення/неукладення такого договору не можуть впливати на право позивача на звернення до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статі 20 Господарського кодексу України способи захисту прав по своїй суті - це правові заходи, за допомогою яких у встановленому законом порядку здійснюється відновлення порушення суб'єктивного права.

Звернення позивача до відповідача з позовом про зобов'язання здійснити списання заборгованості у судовому порядку відповідає способам захисту, встановленим статтею 16 Цивільного кодексу України та статтею 20 Господарського кодексу України, оскільки, звертаючись з такою вимогою, позивач фактично просить суд примусити відповідача виконати обов'язок, покладений на нього приписами законодавства.

Спосіб захисту, який полягає в примушенні судом відповідача виконати обов'язок, прокладений на нього умовами договору та приписами законодавства, відповідає способам захисту, встановленим законом, про що зазначено Верховним Судом України у постанові від 28.11.2011 №27/11.

Також, у постанові від 14.06.2016 суд касаційної інстанції вказував, що судам слід було з'ясувати, чи поширюється взагалі дія частини 13 статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" на правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, зокрема, стосовно пені, відсотків річних та інфляційних та, відповідно, щодо можливості їх списання ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу в апеляційному порядку, дійшов висновку, що припис ч. 13 статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" від 14.05.2015 № 423-VIII дата набрання чинності - 06.06.2015) передбачає можливість реструктуризації заборгованості теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 01.01.2014 до 31.12.2014 (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), яка не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", а відповідні штрафні та фінансові санкції підлягають списанню. Вказана реструктуризація та списання є можливими у випадку внаслідок виконання особою визначеної законом умови: погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014 (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду). Таким чином, дія частини 13 статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі.

Крім того, у постанові від 14.06.2016 суд касаційної інстанції зазначав, що господарськими судами попередніх інстанцій, зокрема, апеляційним господарським судом, залишено поза увагою той факт, що на день звернення позивача до господарського суду міста Києва з відповідними вимогами до відповідача в межах даної справи, Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу" вже втратив свою чинність. Відповідно, судами не досліджено, чи впливає це якимось чином на вирішення спору між сторонами.

Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи, встановив, що спірні правовідносини між сторонами виникли під час дії Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" від 14.05.2015 № 423-VIII дата набрання чинності - 06.06.2015), і позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на порушення його прав відповідачем саме внаслідок порушення вимог наведеного Закону під час його дії, у зв'язку з чим, позивач має право захисту відповідного права у встановленому законом порядку.

З урахуванням встановленого вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач, виконавши передбачені умови ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану НАК "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" від 14.05.2015 № 423-VIII дата набрання чинності - 06.06.2015) щодо погашення у тримісячний строк з дня набрання чинності вказаним Законом заборгованості за природний газ, спожитий до 01.01.2014, отримав право на списання 126 421,47 грн. пені (присудженої згідно рішенням Господарського суду Львівської області від 31.08.2015 у справі № 914/4518/14), а у відповідача виник обов'язок списати вказану суму пені, чого ним зроблено не було.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовна вимога позивача про зобов'язання відповідача вчинити дії, зокрема, списати позивачу 126 421,47 грн. пені, присуджених до стягнення на підставі рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2015 у справі № 914/4518/15 - є законною, обгрунтованою та підлягає задоволенню. Таким чином, на підставі п. 1 та п. 3 ч. 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовної вимоги про зобов'язання відповідача вчинити дії, зокрема, списати позивачу 126 421,47 грн. пені, присуджених до стягнення на підставі рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2015 у справі № 914/4518/15.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обумовлені законом підстави для зобов'язання відповідача списати позивачу 23 493,36 грн. 3 % річних та 164 853 грн. інфляційних втрат, що підлягають стягненню на підставі рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2015 у справі № 914/4518/15 - відсутні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що 3% річних та інфляційні втрати не є ані штрафними, ані фінансовими санкціями, а є компенсацією кредитору за збитки, понесені внаслідок знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за період прострочення платежу. 3 % річних та інфляційні нарахування не є санкціями, а є частиною грошового зобов'язання та виступають специфічним способом відшкодування мінімального розміру реальних збитків, що є неминучими у разі прострочення грошового зобов'язання та стягуються незалежно від вини боржника. Вказані нарахування не є ні фінансовими, ні штрафними санкціями у розумінні вищенаведених приписів закону.

Про компенсаційний характер нарахувань, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України неодноразово вказував Верховний Суд України, який зазначив, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника (постанова від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12).

Крім того, апелянт в обґрунтування підстав задоволення позову в частині списання 3% річних та інфляційних втрат посилався на необхідність застосування при вирішенні спору у даній справі аналогію закону, а саме п. 4 ст. 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку», яким, на думку апелянта, віднесено 3% річних та інфляційні нарахування до складу фінансових санкцій, які підлягають списанню.

Проте, вказаний довод судом апеляційної інстанції відхиляється як безпідставний та необгрунтований, а також такий, що не відповідає приписам норм чинного законодавства, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору в контексті спірних правовідносин сторін, з огляду на наступне.

Преамбулою Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку» визначено, що наведений Закон визначає комплекс економічних заходів, спрямованих на вирішення питань заборгованості та забезпечення стабільного розвитку державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які включені до складу Державного концерну "Укроборонпром".

Згідно з п. 4 ст. 2 Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку» на умовах, визначених цим законом підлягають списанню: заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями та реструктуризована) з пені, штрафних та фінансових санкцій (3 відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам оборонно-промислового комплексу на заборгованість за природний газ та послуги з його транспортування, теплову енергію, електричну енергію та надані послуги з водопостачання та водовідведення станом на 1 вересня 2012 року і не сплачені станом на дату набрання чинності цим Законом.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказаний Закон визначає комплекс економічних заходів, спрямованих на вирішення питань заборгованості та забезпечення стабільного розвитку державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які включені до складу Державного концерну "Укроборонпром", тобто вказаний закон є спеціальним по відношенню до підприємств, які включені до складу Державного концерну «Укроборонпром», і жодним чином не регулює спірні правовідносини сторін, які виникли на підставі укладеного договору, і не може бути застосований при вирішенні даного спору, оскільки нормами чинного законодавства передбачено чітке регулювання спірних правовідносин.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що наведений Закон містить в собі визначення фінансової санкції (3 відсотки річних та індекс інфляції), проте, у суду апеляційної інстанції відсутні обумовлені ст. 8 Цивільного кодексу України підстави для застосування такої аналогії закону щодо вимог позивача стосовно списання 3% річних та інфляційних втрат, визначаючи їх як фінансову санкцію,оскільки цивільні відносини між позивачем та відповідачем, які визначають правову природу 3% річних та інфляційних втрат саме як відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань регулюються прямою нормою чинного цивільного закону - ст. 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції вірно відмовлено у позові в частині вимог позивача про зобов'язання відповідача списати позивачу 23 493,36 грн. 3 % річних та 164 853 грн. інфляційних втрат, що підлягають стягненню на підставі рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2015 у справі № 914/4518/15, і обумовлені ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції в цій частині - відсутні.

Згідно з частиною сьомою статті 49 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, у зв'язку з чим на підставі п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 у справі №910/30627/15 підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача вчинити дії, зокрема, списати позивачу 126 421,47 грн. пені, присуджених до стягнення на підставі рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2015 у справі № 914/4518/15 з прийняттям в апеляційному порядку нового рішення в цій частині про задоволення вказаної позовної вимоги. В решті оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом пропорційно на сторін спору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства " ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 у справі №910/30627/15 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 у справі №910/30627/15 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги Львівського комунального підприємства " ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО" про зобов'язання Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" вчинити дії, а саме: списати Львівському комунальному підприємству "ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО" 126 421,47 грн. пені, присудженої до стягнення на підставі рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2015 у справі № 914/4518/15 - скасувати та прийняти в цій частині в апеляційному порядку нове рішення про задоволення вказаної позовної вимоги, з перерозподілом здійсненого судового збору.

В решті рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 у справі №910/30627/15 про відмову в решті позовних вимог - залишити без змін.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 22.08.2016 у справі №910/30627/15 в наступній редакції:

«1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01001 м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) вчинити дії, а саме: списати Львівському комунальному підприємству "ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО" (79054 м.Львів, вул.С.Петлюри, 4а; ) 126 421 (сто двадцять шість тисяч чотириста двадцять одна) грн. 47 коп. пені, присудженої до стягнення на підставі рішення господарського суду Львівської області від 31.08.2015 у справі № 914/4518/15.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01001 м.Київ, вул.. Б.Хмельницького, 6; ) на користь Львівського комунального підприємства "ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО" (79054 м.Львів, вул.. С.Петлюри, 4а; ) 1 896 (одна тисяча вісімсот дев'яносто шість) грн.. 32 коп. судового збору за подачу позову.».

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01001 м.Київ, вул.. Б.Хмельницького, 6; ) на користь Львівського комунального підприємства "ЗАЛІЗНИЧНЕТЕПЛОЕНЕРГО" (79054 м.Львів, вул.С.Петлюри, 4а; ) 2 086 (дві тисячі вісімдесят шість) грн. 17 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання даної постанови.

6. Матеріали справи № 910/30627/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.М. Гаврилюк

О.В. Тищенко