КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа№ 925/495/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідачів: 1. не з'явився;

2. не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області

на рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016

у справі № 925/495/16 (суддя Потапенко В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс"

до 1. Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області;

2. Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області

про стягнення 2 698,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС" з позовом до Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області про стягнення із держави за рахунок державного бюджету, де уповноваженою особою виступає Державна казначейська служба України через Головне управління казначейства України у Черкаській області на користь ТОВ „Компанія „НІКО-ТАЙС" 161 грн. 31 коп. 3% річних та 2 537 грн. 64 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою від 30.05.2016 господарський суд Черкаської області залучив Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області до участі у справі в якості другого відповідача.

Рішенням від 20.07.2016 господарський суд Черкаської області позов задовольнив повністю. Стягнув з держави за рахунок державного бюджету через Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" 161,31 грн. трьох процентів річних, 2 537,64 грн. інфляційних. Стягнув з Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області 1378,00 грн. судового збору в доход Державного бюджету України через державну податкову інспекцію у м.Черкаси Головного управління ДФС у Черкаській області.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ГУ ДКСУ у Черкаській області звернулося до Київського апеляційного господарського суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору та з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 у справі № 925/495/16 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог позивача до першого та другого відповідача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2016 апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області на рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 у справі № 925/495/16 прийнято до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 15.11.2016 на 12 год. 45 хв.; відстрочено Головному управлінню Державної казначейської служби України у Черкаській області сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 у справі № 925/495/16 до 15.11.2016 до 12 год. 45 хв.; попереджено ГУ ДКСУ у Черкаській області, що в разі ненадання суду доказів сплати судового збору у розмірі 1 515,80 грн. до початку судового засідання, його апеляційна скарга може бути залишена без розгляду; запропоновано ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" та Смілянському міському відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області надати свої відзиви на апеляційну скаргу з документальним обґрунтуванням їхніх висновків.

10.11.2016 від другого відповідача через відділ канцелярії суду надійшло платіжне доручення від 28.10.2016 № 710 про сплату судового збору у розмірі 1 515,80 грн.

09.11.2016 позивачем на виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2016, через відділ канцелярії, надано заперечення на апеляційну скаргу з документальним обґрунтуванням висновків.

14.11.2016 відповідачем на виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2016, через відділ канцелярії, надано відзив на апеляційну скаргу з документальним обґрунтуванням висновків.

У зв'язку з перебуванням судді учасника колегії Майданевича А.Г у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.11.2016 визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 прийнято апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області на рішення господарського суду Черкаській області від 20.07.2016 у справі № 925/495/16 до свого провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 розгляд апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області на рішення господарського суду Черкаській області від 20.07.2016 у справі № 925/495/16 відкладено на 05.12.2016.

У зв'язку з виходом судді Коротун О.М., яка не є суддею-доповідачем у відпустку, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 02.12.2016, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. (головуючий), Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 прийнято апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області на рішення господарського суду Черкаській області від 20.07.2016 у справі № 925/495/16 до свого провадження.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 розгляд апеляційної скарги у справі № 925/495/16 відкладено на 20.12.2016.

15.12.2016 від другого відповідача через відділ канцелярії надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Колегія суддів, розглянувши клопотання другого відповідача, дійшла висновку про наявність підстав для його задоволення та про розгляд справи № 925/495/16 за відсутності представника другого відповідача.

У судове засідання 20.12.2016 представники позивача, першого та другого відповідачів не з'явились, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно із ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та заперечення на апеляційну скаргу, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 у справі № 925/495/16 має бути скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням господарського суду Київської області від 13.05.2014 у справі № 911/970/14 позов ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» задоволено повністю.

11.06.2014 на виконання рішення господарського суду Київської області від 13.05.2014 у справі № 911/970/14, яке набрало законної сили 10.06.2014, було видано наказ. Відповідно до наказу господарського суду Київської області від 11.06.2014 у справі № 911/970/14 підлягає стягненню із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» 3 458,76 грн. пені, 652,68 грн. 3% річних, 752,30 грн. інфляційних втрат, 1 827,00 грн. судового збору та 300,00 грн. витрат з оплати послуг адвоката, а всього - 6 990,74 грн.

Відповідно до постанови Смілянського MB ДВС Смілянського МУЮ Черкаської області від 25.07.2014 відкрито виконавче провадження № 44147811 щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 11.06.2014 у справі № 911/970/14 про стягнення із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» заборгованості на загальну суму стягнення 6 990,74 грн.

Докази самостійного виконання боржником рішення суду у строк, що зазначений у постанові про відкриття виконавчого провадження, в матеріалах справи відсутні.

Згідно із ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону.

Стаття 2 Закону України "Про виконавче провадження" прямо передбачає, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Згідно із ч.1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Виконавчі дії - це заходи примусового виконання, перелік яких міститься в ст. 32 названого Закону, а саме: 1) звернення стягнення на майно боржника; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Частиною 2 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, шестимісячний термін щодо примусового виконання Смілянським МВ ДВС Смілянського МУЮ Черкаської області наказу господарського суду Київської області від 11.06.2014 у справі № 911/970/14 сплив 25.01.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.12.2015 у справі № 911/970/14 скаргу ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» на бездіяльність Смілянського MB ДВС Смілянського МУЮ Черкаської області у виконавчому провадженні № 44147811 при примусовому виконанні наказу господарського суду Київської області від 11.06.2014 у справі № 911/970/14 задоволено повністю та визнано бездіяльність Смілянського MB ДВС Смілянського МУЮ Черкаської області у виконавчому провадженні № 44147811 при примусовому виконанні наказу господарського суду Київської області від 11.06.2014 у справі № 911/970/14 незаконною та протиправною.

Відповідно до постанови Смілянського MB ДВС Смілянського МУЮ Черкаської області від 05.11.2015 закінчено виконавче провадження № 44147811 щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 11.06.2014 у справі № 911/970/14 про стягнення із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» заборгованості на загальну суму стягнення 6 990,74 грн. на підставі пункту 10 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та у зв'язку із тим, згідно із повідомленням ПФУ боржник перебуває у трудових відносинах з ТОВ «АДМ Трейдінг Україна», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Петра Сагайдачного, буд. 16-А; дана територія підпорядкована відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, виконавчий документ підлягає направленню за належністю; накладено арешт на рухоме майно боржника та рахунки боржника, кошти на рахунках відсутні; стягнення не проводились.

Згідно із листом від 05.11.2015 № 9-1-35/15179 першим відповідачем надіслано на адреси: Відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві (з додатками), ОСОБА_5 та позивача постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 05.11.2015, винесену у зв'язку з направленням за належністю виконавчого документа: наказу № 911/970/14 від 11.06.2014, що видав господарський суд Київської області.

На час розгляду справи наказ господарського суду Київської області від 11.06.2014 у справі № 911/970/14 не виконаний.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо зобов'язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із позовної заяви, позивачем, у зв'язку з невиконанням відповідачами наказу Господарського суду Київської області від 11.06.2014 у справі № 911/970/14, було нараховано 3% річних у розмірі 161,31 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2 537,64 грн., на підставі ст. 625 ЦК України.

З вимогою про стягнення зазначених вище сум, як збитків, заподіяних невиконанням першим відповідачем наказу господарського суду Київської області від 11.06.2014 у справі № 911/970/14, позивач і звернувся до суду.

Апеляційний господарський суд не погоджується із висновком господарського суду першої інстанції щодо обґрунтованості вказаних вимог, враховуючи викладене та наступне.

Відповідно до статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди викладено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цього органу (стаття 1173 ЦК України).

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 ЦК України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади, проте, не виключає необхідність встановлення інших елементів цивільного правопорушення.

На момент розгляду господарським судом даного спору, факт неправомірності дій (бездіяльності) першого відповідача під час виконання наказу господарського суду Київської області від 11.06.2014 у справі № 911/970/14 встановлено ухвалою господарського суду Київської області від 17.12.2015 у справі № 911/970/14.

Як вбачається із позовної заяви, заявлені позивачем до стягнення збитки, були розраховані останнім на підставі ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, дана норма закріплює відповідальність у вигляді сплати інфляційних та річних за несвоєчасне виконання саме грошових зобов'язань.

Таким чином, позивач помилково вважає, що несвоєчасне виконання ДВС рішення суду є підставою для застосування до відповідачів відповідальності у вигляді нарахування річних та інфляційних, як за порушення грошового зобов'язання.

Так, у даному випадку правовідносини, що виникли між позивачем та виконавчою службою мають іншу правову природу та регулюються, зокрема, Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому, зобов'язання першого відповідача виконати рішення суду не є грошовим.

Аналогічної позиції про те, що правовідносини між позивачем та ДВС не мають характеру грошових, а тому підстави для нарахування річних та інфляційних у зв'язку з невиконанням виконавчою службою рішення суду, відсутні, дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 05.04.2011 у справі №10/295-10 (32/207-09).

Грошовим, за змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора; зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору (п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14).

У даному випадку перший відповідач не є боржником позивача, а покладений державою на виконавчу службу обов'язок примусового виконання судових рішень, жодним чином не перетворює ДВС на вказану особу.

Боржником позивача, у розумінні ст. 609, 625 ЦК України, є Фізична особа - підприємець ОСОБА_5, з якого за рішенням господарського суду Київської області від 13.05.2014 у справі № 911/970/14 стягнуто грошові кошти.

Отже, саме до вказаної особи може бути застосована відповідальність у вигляді сплати річних та інфляційних, оскільки, як вже було зазначено, обов'язок виконання ДВС рішення суду не є грошовим.

За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області збитків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України не підлягають задоволенню.

Крім того, сума боргу, нестягнутого ВДВС у порядку виконавчого провадження, не може вважатися збитками в розумінні статті 22 ЦК України; сам факт тривалого невиконання рішення суду не може бути підставою для безспірного стягнення збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 № 6-48цс13.

Таким чином, апеляційний господарський суд вважає помилковим висновок господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Як вже було зазначено, факт неправомірності дій (бездіяльності) першого відповідача під час виконання наказу господарського суду Київської області від 11.06.2014 у справі № 911/970/14 встановлено ухвалою господарського суду Київської області від 17.12.2015 у справі № 911/970/14.

Однак, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що як вбачаться із матеріалів справи, крім постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника, яка, як і платіжні вимоги по ПП ОСОБА_5, були надіслані до банківських установ, також було виконано запит державного виконавця від 19.11.2014 № 9-1-29/19916 до необхідних установ та організацій, що підтверджується листами-відповідями на зазначені запити, складено акт державного виконавця від 19.11.2014.

Згідно із інформацією викладеною у відповідях на запити першого відповідача, останнім встановлено, що будь-яке майно у боржника (ОСОБА_5) відсутнє та те, що останнім місцем роботи є ТОВ «АДМ Трейдінг Україна», у зв'язку із чим, постановою Смілянського MB ДВС Смілянського МУЮ Черкаської області від 05.11.2015 закінчено виконавче провадження № 44147811 щодо примусового виконання наказу господарського суду Київської області від 11.06.2014 у справі № 911/970/14 про стягнення із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» заборгованості на загальну суму стягнення 6 990,74 грн. на підставі пункту 10 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» та надіслано на адресу Відділу ДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 05.11.2015 з переліченими додатками, винесену у зв'язку з направленням за належністю виконавчого документа: наказу № 911/970/14 від 11.06.2014, що видав господарський суд Київської області.

Згідно із ч. 7 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється; у такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Твердження позивача про те, що у боржника у справі № 911/970/14 наявне майно, за рахунок якого перший відповідач мав можливість виконати наказ господарського суду Київської області від 11.06.2014 у справі № 911/970/14, не відповідає матеріалам справи, не наведено позивачем і наявності доказів, які свідчать про наявність майна у боржника, враховуючи те, що згідно із листом Управління Держземагентства у Смілянському районі Черкаської області від 03.09.2014 № 454, повідомлено, що документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_5 в Державному фонді документизації з землеустрою Управління Держземагентства у Смілянському районі Черкаської області, відсутні (станом на 31.12.2012), а з відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що на праві приватної власності ОСОБА_5 належить лише квартира за наведеною адресою.

З цих же обґрунтувань, безпідставним є твердження позивача, що заборгованість згідно із наказом господарського суду Київської області від 11.06.2014 у справі № 911/970/14 не погашена у зв'язку із бездіяльністю першого відповідача при майновій можливості у боржника виконати рішення за рахунок наявного у останнього майна.

Апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання; однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Таким чином, позивач має право вимагати стягнення саме з боржника у справі № 911/970/14 в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Колегія суддів апеляційного господарського суду переглянула спір відповідно до ст. 101 ГПК України і дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Апеляційна скарга Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, при відмові в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області на рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 у справі № 925/495/16 задовольнити.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 20.07.2016 у справі № 925/495/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» відмовити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, буд. 38, офіс 23, ідентифікаційний код 38039872) на користь Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області (18000, м. Черкаси, бул. Шевченка, 185; ідентифікаційний код 37930566) 1 515,80 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Видачу наказу доручити господарському суду Черкаської області.

6. Матеріали справи № 925/495/16 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич