ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" грудня 2016 р. Справа № 911/3610/16

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/3610/16

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

м. Вишневе

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,

смт. Велика Димерка, Броварський район

про стягнення 25387,90 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 - довіреність б/н від 18.10.2016;

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач) про стягнення 25387,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договорів-заявок № 76 від 20.05.2015 та № 80 від 25.05.2015, в частині своєчасної оплати отриманих послуг з транспортно-експедиційного обслуговування в міжміському сполученні, у звязку з чим у відповідача перед позивачем уторилась заборгованість в сумі 19200,00 грн., з огляду на наявність якої позивачем нараховані 5171,90 грн. пені, 726,00 грн. інфляційних втрат та 290,00 грн. 3 % річних.

Ухвалою суду від 09.11.2016 порушено провадження у справі № 911/3610/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні 30.11.2016 представником позивача надана заява, в порядку ст. 22 ГПК України, в якій позивач зменшує розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 18600,00 грн. заборгованості, 5010,29 грн. пені, 703,56 грн. інфляційних втрат та 281,00 грн. 3 % річних.

Відповідно до ч. 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 17 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.10.2006 № 01-8/2351 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року», під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з ч. 3 ст. 55 ГПК України, ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Таким чином, судом розглядуються вимоги про стягнення з відповідача 18600,00 грн. заборгованості, 5010,29 грн. пені, 703,56 грн. інфляційних втрат та 281,00 грн. 3 % річних.

Відповідач або його представник в судове засідання 30.11.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 30.11.2016 розгляд справи був відкладений.

В судовому засіданні 16.12.2016 представником позивача підтримані позовні вимоги, з урахуванням наданої суду заяви про зменшення розміру позовних вимог, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Відповідач або його представник в судове засідання 16.12.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив. З наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень вбачається, що відповідач належним чином був повідомлений про місце і час судових засідань. При цьому, суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується матеріалами справи.

Вимоги ухвал суду від 09.11.2016 та від 30.11.2016 відповідач не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, до суду не надіслав.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2015 між позивачем (перевізник) та відповідачем (замовник) підписаний Договір-заявка на транспортно-експедиційне обслуговування в міжміському сполученні № 76, за умовами якого позивач зобовязався надати відповідачу послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом, за маршрутом: м. Київ - с. Степанівка Сумської області, а відповідач зобовязався прийняти такі послуги та здійснити оплату отриманих послуг протягом 3-4 банківських днів, з моменту отримання оригіналів ТТН.

На підставі вказаної заявки, позивачем надані відповідачу послуги з перевезення вантажу за маршрутом: м. Київ - с. Степанівка Сумської області, про що свідчить наявна в матеріалах справи товарно-транспортна накладена № АПІ-001298 від 20.05.2015, засвідчена печатками та підписами відповідальних осіб вантажовідправника, завідуючого складом, одержувача та перевізника.

Також, матеріали справи містять Договір-заявку на транспортно-експедиційне обслуговування в міжміському сполученні від 25.05.2015 № 80, за умовами якого, позивач зобовязався надати відповідачу послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом, за маршрутом: м. Київ - м. Сватове Луганської області, а відповідач зобовязався прийняти такі послуги та здійснити оплату отриманих послуг, в момент передачі оригіналів ТТН.

З наявної в матеріалах справи товарно-транспортної накладної № ПМ427/170.1 від 09.06.2015 вбачається, що позивачем надано відповідачу послуги з перевезення вантажу за маршрутом: м. Київ - м. Сватове Луганської області, про що свідчать наявні підписи відповідальної особи вантажовідправника, бухгалтера, вантажоодержувача та експедитора.

Так, позивач належним чином та в повному обсязі виконав взяті на себе зобовязання надавши відповідачу послуги з транспортно-експедиційного обслуговування в міжміському сполученні на загальну суму 32200,00 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи акти надання послуг № 11 від 21.05.2015 на суму 6200,00 грн., № 13 від 27.05.2015 - 13000,00 грн., № 15 від 10.06.2015 - 13000,00 грн. Вказані акти підписані в двосторонньому порядку зі сторони позивача та відповідача та скріплені печатками фізичних осіб-підприємців, що вказує на прийняття відповідачем послуг без зауважень.

Однак в порушення взятих на себе зобовязань, вартість отриманих послуг з транспортно-експедиційного обслуговування в міжміському сполученні, сплачена відповідачем лише частково в сумі 13600,00 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних доручень № 248 від 18.06.2015, № 261 від 28.07.2015, № 259 від 28.07.2015, вартість послуг в сумі 18600,00 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовник) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 929 Цивільного кодексу України визначено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Однак, як вбачається, з наявних в матеріалах справи актів надання послуг № 13 від 27.05.2015 та № 15 від 10.06.2015 відповідач прийняв, без зауважень, надані послуги з транспортно-експедиційного обслуговування в міжміському сполученні за маршрутом: м. Київ - м. Сватове Луганської області, про що свідчить власний підпис та печатка відповідача, зроблені на вказаних актах. Крім того, останній визнав отримані послуги та відповідний обовязок щодо оплати отриманих послуг, здійснивши часткову оплату отриманих послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією № 1/05/2016 від 10.05.2016, надіслання якої підтверджується наявними в матеріалах справи копіями опису вкладення у цінний лист від 12.05.2016, фіскального чеку від 12.05.2016, поштовим конвертом з відміткою пошти від 12.05.2016, з вимогою сплатити заборгованість з отриманих послуг з перевезення вантажу.

Однак, вимога позивача залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідач в судові засідання 30.11.2016 та 16.12.2016 не зявився, письмових пояснень чи доказів оплати послуг не надав, факт порушення відповідачем зобовязань судом встановлено та по суті не оспорений відповідачем.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані, згідно з умовами Договорів-заявок № 76 від 20.05.2015 та № 80 від 25.05.2015, послуги з транспортно-експедиційного обслуговування в міжміському сполученні, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 18600,00 грн. визнається судом та підлягає задоволенню.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо своєчасної оплати отриманих послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача 5010,29 грн. пені, нарахованої від суми заборгованості.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 547, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватись пенею (неустойка), що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Оскільки при вчинені правочину сторонами не встановлено в письмовій формі відповідальність відповідача за несвоєчасне виконання грошових зобовязань у вигляді пені за несвоєчасну оплату отриманих послуг, з погодженням її розміру, позовні вимоги про стягнення з відповідача 5010,29 грн. пені задоволенню не підлягають.

Також, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо своєчасної оплати отриманих послуг, позивач, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 703,56 грн. інфляційних втрат та 281,00 грн. 3 % річних, нарахованих від суми заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглянувши вимоги позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено.

Відповідно до Договору-заявки № 76 від 20.05.2015, відповідач зобовязався здійснити оплату отриманих послуг, протягом 3-4 банківських днів, з моменту отримання оригіналів ТТН. Відповідно до Договору-заявки № 80 від 25.05.2015, відповідач зобовязався здійснити оплату отриманих послуг, в момент передачі оригіналів ТТН.

З наявних в матеріалах справи актів надання послуг № 11 від 21.05.2015, № 13 від 27.05.2015, № 15 від 10.06.2015, підписаних зі сторони позивача та відповідача, скріплених печатками фізичних осіб-підприємців, вбачається, що відповідачем, на підставі отриманих документів, прийняті послуги з транспортно-експедиційного обслуговування в міжміському сполученні, без зауважень.

Крім того, з наявних в матеріалах справи копій платіжних доручень вбачається, що відповідач частково здійснив оплату отриманих послуг за Договором-заявкою № 80 від 25.05.2015, на суму 13600,00 грн.

З урахуванням наведеного суд, здійснивши розрахунок заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат та встановив, що за вірним розрахунком з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 244,54 грн. інфляційних втрат, розраховані, в межах заявленого позивачем періоду, враховуючи часткові оплати відповідачем сум заборгованості та наявну в розрахунковому періоді дефляцію при розрахунку інфляційних втрат.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 281,00 грн., то суд відзначає, що за вірним розрахунком, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення 3 % річних, у розмірі більшому, ніж заявлено позивачем, однак, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 3 % річних в межах заявлених позовних вимог у сумі 281,00 грн.

Враховуючи наведе вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при частковому задоволенні позову покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи наведе вище, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (07442, Київська область, Броварський район, смт. Велика Димерка, вул. Польова, 5, код ЄДРПОУ 1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08133, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) 18 600 (вісімнадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп. заборгованості, 281 (двісті вісімдесят одну) грн. 00 коп. 3 % річних, 244 (двісті сорок чотири) грн. 54 коп. інфляційних втрат та 1 071 (одну тисячу сімдесят одну) грн. 57 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 21.12.2016

Суддя О.О. Христенко