РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа № 902/695/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Василишин А.Р. ,

судді Бучинська Г.Б.

при секретарі Дроздюк О.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей ОСОБА_3" на рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.16 р. у справі № 902/695/16

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Ей ОСОБА_3"

до: Приватного підприємства "Фронтех"

про визнання договору № 1512-1 від 15.12.2015р. недійсним

Рішенням господарського суду Вінницької області від 27.09.2016 р. у справі №902/695/16 (суддя Тварковський А.А.) у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей ОСОБА_3" до Приватного підприємства "Фронтех" про визнання договору № 1512-1 від 15.12.2015р. недійсним відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Вінницької області від 902/695/16 р. у справі №902/695/16 позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.2016 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати договір №1512-1 від 15.12.2016 р. недійсним.

В апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей ОСОБА_3" посилається на ту обставину, що господарський суд Вінницької області порушив норми матеріального та процесуального права що призвело до неправильного вирішення питання та винесення помилкового рішення. Крім того, суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зокрема в апеляційній скарзі, скаржник звертає увагу на те, що акт прийому передачі виконаних робіт від 29.01.2016 р. не виготовлявся ТОВ «Ей ОСОБА_3», відтак, не передавався та не підписувався представниками ПП «Фронтех».

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.10.2016 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей ОСОБА_3" прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду - ОСОБА_4 від 30.11.2016 р. у справі №902/695/16 у зв'язку із перебуванням у відрядженні судді Мельника О.В. та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено автоматичну заміну складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до колегії суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 р. призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей ОСОБА_3" на рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.16 р. у справі № 902/695/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б.

24.11.2016 р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшли пояснення начальника СУ ФР ГУ ДФС У Вінницькій області щодо кримінального провадження №0000102. У поясненнях зазначається, що ТОВ «Ей ОСОБА_3» організувало злочинну схему, яка полягає у імітації погашення заборгованості ТОВ «ССДС 2000» і ТОВ «Максітек» по кредиту отриманому у ПАТ «Златобанк» (який у теперішній час визнаний неплатоспроможним та перебуває у стадії ліквідації), при цьому кошти на рахунок ПП «Фронтех» надійшли 10.02.2016, кошти на рахунок ТОВ «Ей ОСОБА_3» від ТОВ «ССДС 2000» надійшли 09.02.2016, а безпосередньо торги з продажу права вимоги заборгованості відбулись 11.02.2016 (при цьому заборгованість продана по ціні у 3 рази менше суми боргу), договір ТОВ «Ей ОСОБА_3» з ПАТ «Златобанк» про відступлення права вимоги по кредиту отриманому ТОВ «ССДС 2000» укладений 12.02.2016. Відтак, вказаними діями ТОВ «Ей ОСОБА_3» надало змогу ТОВ «ССДС 2000» не сплатити ПАТ «Златобанк» кредит у розмірі 16 000 000 грн. та забезпечило можливість не стягувати предмет іпотеки з ТОВ «Максітек».

30.11.2016 р. колегією суддів в апеляційній інстанції було задоволено клопотання скаржника про витребування від СУ ГУ ДФС у Вінницькій області оригіналу акту виконаних робіт між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ей ОСОБА_3" та Приватним підприємством "Фронтех", а також витребувано із слідчого управління копію протоколу допиту директора приватного підприємства "Фронтех" - ОСОБА_5

15.12.2016 р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення від Головного управління ДФС у Вінницькій області та копії протоколів допиту ОСОБА_5 та ОСОБА_6

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей ОСОБА_3"- ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. На думку скаржника додатково подані докази свідчать про те, що оскаржувана угода вчинена за умов введення Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей ОСОБА_3" в оману при укладенні угоди, у той час як сама сторона діяла сумлінно. Також представник апелянта наголошує , що акт приймання-передавання виконаних робіт від 29.01.2016 №1 сторонами договору не складався, оскільки суду не представлено його оригінал. Засвідчена копія, яка міститься у матеріалах справи, на думку апелянта, є недостовірною.

Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.16 р. у справі № 902/695/16 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і прийняти нове рішення.

Представник ОСОБА_2 підтримала правову позицію представника - ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідач не скористався правом участі на судових засіданнях, повноважного представника до суду не направив, ухвали суду про призначення судових засідань, які надсилалась на його адресу, зазначену в апеляційній скарзі та Спеціальних витягах з ЄДРЮО та ФОП, повернулися до суду із відміткою „за зазначеною адресою не проживає».

Апеляційним судом враховується, що в разі, якщо ухвалу суду у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу судами першої інстанції").

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, з огляду на що суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 15.12.2015р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Ей ОСОБА_3" (замовник, позивач) та приватним підприємством "Фронтех" (виконавець, відповідач) укладено договір про надання послуг №1512-1 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання надавати в обсязі та на умовах, передбачених договором, послуги: консультаційні послуги щодо розробки ефективного кейсу роботи працівників компанії при досудовому, судовому виконавчому провадженні, консультаційні послуги в цивільних справах, надання консультації щодо верифікації документів та попередження виникнення простроченої дебіторської заборгованості, навчання працівників компанії основам переговорів з боржниками, аналіз конкурентної ситуації на ринку та інші послуги.

Відповідно до п. 2.1.2. Договору замовник має право в односторонньому порядку розірвати даний договір в разі невиконання виконавцем умов цього договору, попередивши його про це за десять робочих днів.

Згідно із п. 3.1. Договору вартість послуг визначається сторонами по факту їх надання та фіксується в актах виконаних робіт про надані послуги.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30 червня 2016р. (п.4.1. Договору).

10.02.2016 року ТОВ "ЕЙ ВІ ГРУП" перерахувало на рахунок ПП "Фронтех" 3000000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №507 від 10.02.2016 року з призначенням платежу "оплата послуг згідно договору №1512-1 від 15.12.2015 року".

25.02.2016 року ТОВ "ЕЙ ВІ ГРУП" рекомендованим листом направило ПП "Фронтех" договір від 12.02.2016 року про розірвання договору, в якому зазначено, що станом на 12 лютого 2016 року послуги не надані. Сторони домовилися, що договір №1512-1 розривається і є не чинним з 12.02.2016 року. Вказаний лист повернувся до ТОВ "ЕЙ ВІ ГРУП" з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Як встановлено господарським судом Вінницької області, з витребуваних на виконання вимог ухвали від 06.09.2016р. пояснень начальника СУ ФР ГУ ДФС У Вінницькій області щодо кримінального провадження №0000102, під час проведення на підставі ухвали слідчого судді Вінницького міського суду тимчасового доступу та вилучення документів ПАТ Преміум встановлено, що 10.02.2016р. на рахунок ПП Фронтех у ПАТ КБ Преміум надійшли від ТОВ "Ей ОСОБА_3" грошові кошти в сумі 3000000 грн з призначенням платежу "оплата послуг згідно договору №1512-1 від 15.12.2015 року". ПП Фронтех у поясненнях щодо надходження платежу надало у банк акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 29.01.2016р. до договору 1512-1 від 15.12.2015р. Згідно вказаного акту ТОВ "Ей ОСОБА_3" в особі директора ОСОБА_7 прийняло від ПП Фронтех послуги, обумовлені договором. У п. 5 акту зазначено, що послуги надано якісно і в повному обсязі. Належним чином засвідчену копію цього акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) долучено до надісланих на адресу суду письмових пояснень.

Відтак, стверджуючи, що Приватне підприємство "Фронтех" не виконало умови договору №1512-1 від 15.12.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Ей ОСОБА_3" звернулося до господарського суду Вінницької області про визнання договору № 1512-1 від 15.12.2015р. недійсним.

Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції у цій справі та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто правило, за яким правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, судом може бути розглянутий і вирішений спір щодо визнання правочину недійсним за наявності підстав, передбачених законом.

За приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями частин третьої, п'ятої статті 203 ЦК України, визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, передбачає реальну можливість виконання досягнутого його учасниками волевиявлення.

Як зазначає апелянт, обгрунтування його позову містить посилання на приписи ч. 1 ст.202, ч.1-2, 5 ст. 203, ч.1,3 ст.215 , ч. 1 ст.230 ЦК України. Скаржник вважає, що відповідач при укладенні договору №1512-1 від 15.12.2015 р. ввів ТОВ "Ей ОСОБА_3" в оману, оскільки ні директор, ні співробітники позивача не знали про мету осіб, які підписували договір від імені ПП "Фронтех" та не володіли інформацією щодо осіб, які підписували договір.

Доказами, які суду слід взяти до уваги, вважає відсутність акту приймання виконання робіт (послуг) №1 від 29.01.2016 та відомості, які містяться у матеріалах кримінального провадження№0000102. Щодо проведення ним оплати наданих послуг відповідно до платіжного доручення № 507 від 10.02.16 з призначенням «оплата послуг згідно договору №1512-1 від 15.12.2015» є помилковим, вчиненим без відома директора Товариства, можливо із злочинною метою.

Указана апелянтом підстава недійсності оскаржуваного правочину базується на нормах ч.1 ст.230 ЦК України, яка передбачає наявність таких обставин, коли одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу). Такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону , щоб спонукати її до укладення правочину , є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину.

У п. 20 постанови Пленуму від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Верховний Суд України роз'яснив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином, предметом дослідження є коло обставин, які стосуються укладення угоди при введенні однієї сторони в оману другою стороною умисно, з певною метою, при цьому характер обставин, щодо яких введено в оману, повинен бути істотним, таким, що суттєво впливає на права тієї сторони угоди, яка діє добросовісно.

Зокрема, цими обставинами може бути умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі).

Вищий господарський суд України також наголошував у п.3.10 постанови Пленуму від 29.05.2013 р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", що особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Враховуючи, наведене колегія суддів критично оцінює доводи скаржника, що при укладенні договору №1512-1 від 15.12.2015 р. від був введений в оману іншою стороною договору. Такий висновок апеляційного суду грунтується на відсутності жодного доказу, на підставі якого суд міг би встановити умисел недобросовісної сторони ПП «Фронтех» ввести в оману позивача. Обставини підписання договору про надання послуг, зміст самого договору, а також подальші дії сторони, які полягали в проведенні оплати за надані послуги, спростовують твердження позивача вчинення дій під впливом обману. Навпаки, вбачається, що сторони діяли цілком свідомо, не мали жодних розбіжностей стосовно змісту договору, взаємних прав та обов'язків, інших складових вчиненого правочину.

Доводи сторони, які стосуються акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 29.01.2016р. до договору №1512-1 від 15.12.2015р., згідно якого ТОВ "Ей ОСОБА_3" в особі директора ОСОБА_7 прийняло від ПП Фронтех послуги обумовлені договором, сприймаються апеляційним судом цілком критично, оскільки недійсність угоди встановлюється судом на момент її укладення, у той час як доказ, на відсутності якого наполягає апелянт, стосується обставин виконання угоди, а не її укладення. Наявна у матеріалах справи засвідчена копія цілком відповідає вимогам ст. 36 ГПК України.

Крім того, у п. 5 акту зазначено, що послуги надано якісно і в повному обсязі, а відтак вказаним актом підтверджується надання (виконання) відповідачем та прийняття позивачем послуг (робіт) обумовлених договором №1512-1 від 15.12.2015р. про надання послуг, що також ставить під сумнів посилання апелянта на введення його в оману іншою стороною.

Щодо посилань апелянта на матеріали кримінального провадження №0000102, зміст протоколів допиту свідків, ухвал суду про надання дозволу на проведення тих чи інших дій у межах цього кримінального провадження, то апеляційним судом приймається до уваги, що виходячи із загальних правил оцінки доказів у господарському процесі, апеляційний суд на підставі положень ст. 33,34 ГПК України може надати юридичну оцінку будь-яким відомостям або даним, які, на переконання суду, можуть мати значення для правильного встановлення обставин, проте, здійснення кримінального провадження є окремим видом процесуальної діяльності, метою якої є встановлення наявності або відсутності у діях особи складу злочину. Лише вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені, оскільки це є підставою в силу ст.35 ГПК України, звільнення від доказування. Таким чином, матеріали кримінального провадження на стадії підготовки обвинувального висновку, які містять суперечливі відомості, та які підлягають подальшій перевірці і можуть бути спростовані, не мажуть бути оцінені апеляційним судом як переконливі належні докази.

Також, скаржник стверджує, що даний договір є фіктивним, оскільки договір укладено від імені позивача не було спрямовано на набуття цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для фіктивного правочину характерна наявність умислу обох сторін вчинити такий правочин, який укладається з метою приховати інший, на який насправді спрямована воля учасників правочину, або вчинити такий правочин, який насправді не повинен мати правових наслідків.

В пункті 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р."Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" розяснено, що фіктивний правочин (стаття 234 Цивільного кодексу України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків, лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети.

Оскільки сторони обоюдно вчинили певні дії, спрямовані на виконання саме таких домовленостей, які узгоджувалися ними в умовах договору, а саме предмет договору відповідно до розділу 1 договору цілком відповідає за змістом акту виконаних робіт № 1 від 29.01.16, а обставини оплати за послуги є такими, що не спростовані, апеляційний суд не може погодитись з доводами скаржника про фіктивність цієї угоди. З матеріалів справи, а також і з пояснень сторони не вбачається , яка саме дійсна угода була вчинена сторонами, якщо погодитись з твердженням про фіктивність оскаржуваної угоди. Не представлено жодних доказів, які б могли підтвердити або спростувати дійсність або підтвердити фіктивність цього правочину.

Оскільки позивач не довів наявності тих обставин, які б свідчили про умисел на укладення фіктивного правочину, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для визнання спірного договору недійсним також і з цих підстав.

Відтак, з урахуванням вище викладеного, доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей ОСОБА_3" суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей ОСОБА_3" на рішення господарського суду Вінницької області від 27.09.16 р. у справі № 902/695/16 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Справу №902/695/16 повернути до господарського суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.