КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа№ 910/5690/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Горбунова М.Є.

представники сторін

від позивача: Верем'юк А.В.;

від відповідача: Корнієнко А.Г.;

від третьої особи-1: Афанасієв Р.В.;

від третьої особи-2: Афанасієв Р.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма

"Родючість"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 14.06.2016р.

у справі №910/5690/16 (суддя Привалова А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА

КОМПАНІЯ "ГРОН"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача 1) Сільськогосподарське товариство з обмеженою

відповідальністю "Думівське"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма

"Родючість"

про стягнення 1 900 796,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "Аліанс-Мєдіа" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" (далі - відповідач) 1 900 796,49 грн. заборгованості за договором складського зберігання зерна №14/14 від 15.07.2014р., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що борг виник внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань з оплати вартості наданих позивачем послуг по зберіганню зерна.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами. Зокрема, відповідач зазначав наступне:

- складська квитанція на зерно, як складський документ, виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня. Однак такий документ у відповідача відсутній;

- відповідач не заперечував факту укладення договору складського зберігання зерна №14/14 від 15.07.2014р., але зазначав про те, що фактично зерно відповідачем не передавалось позивачу на виконання умов даного договору;

- зберігання зерна, прийняте позивачем за складськими квитанціями №2577 та №2576 від 19.11.2014р., здійснювалось за розпорядженням та в інтересах третіх осіб у даній справі;

- судовими рішеннями у справі №920/919/15 та у справі №920/834/15 було визнано право власності на зерно, плата за зберігання якого є предметом розгляду у даній справі, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Родючість" та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Думівське", оскільки договори поставки, за якими відповідач мав набути зерно у власність, є неукладеними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2016р. (том справи - 1, аркуші справи - 214-215), на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Думівське" (далі - третя особа-1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Родючість" (далі - третя особа-2).

Треті особи явку своїх представників у судові засідання не забезпечили, відзивів на позов не надали, у зв'язку з чим справа розглядалася місцевим господарським судом на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. у справі №910/5690/16 в задоволенні позову було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, третя особа-2 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. у справі №910/5690/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, третя особа-2 звертала увагу суду апеляційної інстанції на наступні обставини:

- згідно з діючим законодавством, саме поклажодавець передає зерно на зберігання до зернового складу і саме на поклажодавця покладається обов'язок по оплаті послуг на зберігання;

- неправильним є висновок суду про те, що треті особи, як власники зерна, мають оплачувати послуги по зберіганню зерна за період, коли вони з вини відповідача були позбавлені права володіння зерном, яке в незаконний спосіб утримувалося у дійсному володінні останнього. Відповідач, вважаючи зерно своєю власністю і заперечуючи проти визнання права власності на нього за третіми особами, здійснювало зберігання зерна, виступаючи поклажодавцем. Для правовідносин по зберіганню зерна, а отже у взаємовідносинах між позивачем, як зберігачем, та відповідачем, як поклажодавцем, юридичне значення має не належність зерна на праві власності власнику, а передача його на зберігання поклажодавцем, тому обов'язки перед зберігачем виникають не у власника, а у поклажодавця відповідно.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2016р. (головуючий суддя ОСОБА_7., судді: Михальська Ю.Б., Ільєнок Т.В.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.08.2016р.

08.08.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від третьої особи-2 надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: складських квитанцій на зерно №2577 від 19.11.2014р. та №2576 від 19.11.2014р.; листа відповідача до позивача про відпуск та зберігання зерна; заявки відповідача на відвантаження зерна кукурудзи; довіреності відповідача на ім'я Соколенко В.О. на отримання від позивача зерна кукурудзи; листа відповідача №2339 від 30.04.2015р.; вимоги позивача до відповідача про погашення боргу та поштових документів про її надіслання; доручення на представника відповідача Мірошниченка Р.Б.

22.08.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від третьої особи-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника у судове засідання, призначене на 22.08.2016р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.08.2016р., у зв'язку із перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці, для розгляду справи № 910/5690/16 визначено наступний склад колегії суддів Київського апеляційного господарського суду: головуючий суддя - ОСОБА_7., судді: Майданевич А.Г., Ільєнок Т.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2016р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді ОСОБА_7., суддів: Майданевича А.Г., Ільєнок Т.В. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 14.09.2016р.

У зв'язку із звільненням у відставку та припиненням повноважень судді-доповідача ОСОБА_7, судове засідання, призначене на 14.09.2016р., не відбулося.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016р. у зв'язку із звільненням у відставку та припиненням повноважень судді-доповідача ОСОБА_7, було призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2016р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Мартюк А.І. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 27.10.2016р.

26.10.2016р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшли клопотання позивача та Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГРОН" про заміну позивача на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГРОН".

В судове засідання 27.10.2016р. з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи-2. Представник третьої особи-1 не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

В судовому засіданні 27.10.2016р. представник третьої особи-2 подав клопотання про продовження строку розгляду справи відповідно до ст. ст. 69, 102 Господарського процесуального кодексу України.

Вказане клопотання було задоволено судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2016р., на підставі ст. ст. 69, 77, 102 Господарського процесуального кодексу України, строк розгляду апеляційної скарги було продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 17.11.2016р.

17.11.2016р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про необґрунтованість та непідтвердженість доводів скарги належними доказами, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 17.11.2016р. з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи-2. Представник третьої особи-1 не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Представник позивача підтримав клопотання про заміну його на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГРОН".

Колегія суддів вирішила задовольнити вказане клопотання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2016р., на підставі ст. ст. 27, 77 Господарського процесуального кодексу України, було замінено позивача у справі на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГРОН", розгляд справи відкладено на 17.11.2016р.

08.12.2016р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від третьої особи-2 надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 08.12.2016р. представники третіх осіб та позивача підтримали апеляційну скаргу з урахуванням додаткових пояснень до неї, просили суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. у справі №910/5690/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 08.12.2016р. представники відповідача заперечували проти апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просили суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 08.12.2016р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 13.12.2016р.

В судовому засіданні 13.12.2016р. представники третіх осіб та позивача підтримали раніше надані пояснення, просили суд апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні 13.12.2016р. представник відповідача також підтримав пояснення, надані у попередньому судовому засіданні, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні 13.12.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

15.07.2014р. між позивачем, як зерновим складом, та відповідачем, як поклажодавцем, було укладено договір складського зберігання зерна №14/14 (далі - Договір зберігання) (том справи - 1, аркуші справи - 30-39).

За умовами Договору зберігання (п.1.1) поклажодавець зобов'язаний передати зерно, а зерновий склад зобов'язаний прийняти його на зберігання на умовах, визначених цим договором.

В розділі 3 Договору зберігання визначені обов'язки сторін, згідно з п.п.3.1, 3.3, 3.4 якого зерновий склад: приймає від поклажодавця зерно, забезпечує кількісне і якісне його зберігання та здійснює відпуск зерна поклажодавцю; видає поклажодавцю складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після передачі зерна на зберігання. Поклажодавець зобов'язаний своєчасно розраховуватись за надані йому послуги з приймання, оформлення, зберігання, відвантаження зерна та надання додаткових послуг, пов'язаних із зберіганням зерна.

Порядок приймання зерна погоджений сторонами в розділі 4 Договору зберігання, відповідно до п.п.4.10, 4.12 якого на підтвердження прийняття зерна на зберігання, на кожну партію зерна, прийняту протягом доби (але в усякому випадку не пізніше дванадцятої години дня, наступного за днем здійснення такої операції з зерном), зерновий склад видає поклажодавцю складський документ на зерно із зазначенням фізичної ваги та фактичних показників якості зерна, зданого на зберігання, а також залікової ваги. Залікова вага розраховується на підставі п.2.40 розділу ІІ «Надходження зерна й продукції» та згідно з додатком 2 Інструкції, із врахуванням фізичної ваги та показників для розрахунків, встановлених цим Договором. Складський документ видається зерновим складом на кожну партію зерна, що приймається на зберігання, за кожен день, згідно реєстру складських документів.

В п.п.9.5, 9.8 Договору зберігання передбачено, що поклажодавець сплачує вартість послуг зернового складу за зберігання щомісячно, до 7-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому були надані послуги. Оплата здійснюється з розрахунку залікової ваги зерна. Сторони укладають і підписують акт виконаних робіт до 10-го числа місяця, наступного за місяцем, в якому були надані послуги.

Строк зберігання зерна - до подання поклажодавцем вимоги про його повернення, але у будь-якому разі повернення зерна поклажодавцю відбувається не пізніше 30.04.2015р. (граничний строк зберігання) (п.12.1 Договору зберігання).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що на виконання умов Договору зберігання позивач прийняв від відповідача на зберігання зерно, але відповідач не здійснив оплату вартості наданих позивачем послуг, що призвело до виникнення заборгованості, яка за розрахунками позивача становить 1 900 796,49 грн.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою №130 від 18.12.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 80-85), в якій просив погасити заборгованість, але звернення позивача було залишене відповідачем без належного реагування.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку погасити борг, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Місцевий господарський суд у позові відмовив повністю, визнавши вимоги позивача необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором (ст. ст. 901, 903 Цивільного кодексу України).

За договором зберігання одна сторона, зберігач, зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною, поклажодавцем, і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Предметом договору зберігання можуть бути, як правило, рухомі речі, визначені індивідуальними ознаками, які не переходять у власність зберігача, і в окремих випадках на зберігання можуть передаватися речі з родовими ознаками (ст. 936 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено, що на виконання умов Договору зберігання відповідач передав, а позивач прийняв на зберігання зерно, про що було складено складські квитанції №2577 від 19.11.2014р. та №2576 від 19.11.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 41).

Позивач направив відповідачу на підписання акти виконаних робіт за зберігання зерна у періоді з 19.11.2014р. по 29.10.2015р., а також виставив до сплати рахунки на загальну суму 1 900 796,49 грн. (том справи - 1, аркуші справи - 42-77).

Оскільки відповідач Акти не підписав та рахунки не оплатив, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги за Договором зберігання у сумі 1 900 796,49 грн.

Позивач зазначав про те, що спірне зерно, передане за складськими квитанціями №2576 від 29.11.2014р. та №2577 від 19.11.2014р., було переоформлено з третіх осіб на відповідача шляхом зміни поклажодавця на зерновому складі позивача.

Як було встановлено судом, зерно кукурудзи в кількісній вазі 3771439 кг було переоформлено з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Думівське" (третя особа-1) на Товариство з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" (відповідача) шляхом зміни поклажодавця на зерновому складі позивача, який погасив складський документ на зерно, виписав на відповідача складську квитанцію на зерно №2577 від 19.11.2014р. на кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439 кг, а також вніс відповідні зміни (записи) до основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, і реєстру зернового складу.

Зерно кукурудзи в кількісній вазі 4483819 кг було переоформлено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Родючість" (третя особа-2) на Товариство з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" (відповідача) шляхом зміни поклажодавця на зерновому складі позивача, який погасив складський документ на зерно, виписав на відповідача складську квитанцію на зерно №2576 від 19.11.2014р. на кукурудзу 3 класу врожаю 2014 року вагою 4483819 кг, а також вніс відповідні зміни (записи) до основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, і реєстру зернового складу.

В матеріалах справи наявне рішення Господарського суду Сумської області від 24.07.2015р. у справі №920/834/15 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Думівське" до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ «Каргілл» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Аліс-Медіа» про визнання права власності на майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов'язання вчинити дії, яким позов було задоволено. Визнано за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Думівське" право власності на зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Аліанс-Мєдіа", прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ "Каргілл" за складською квитанцією на зерно №2577 від 19.11.2014р. Витребувано з безпідставного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ "Каргілл" на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Думівське" зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі ТОВ "ТД "Аліанс-Мєдіа", прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ "Каргілл" за складською квитанцією на зерно №2577 від 19.11.2014р. Зобов'язано зерновий склад Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Аліанс-Мєдіа" вчинити дії по переоформленню з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ "Каргілл" на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Думівське" зерна кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, прийнятого на зберігання від ТОВ "АТ Каргілл" за складською квитанцією на зерно №2577 від 19.11.2014р., погасити її (бланк АХ№281542) та видати Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Думівське" нову складську квитанцію на зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 3771439,00 кг, про що внести зміни та записи до основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, і реєстру зернового складу.

Вказане судове рішення було залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.09.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 98-117).

Рішенням Господарського суду Сумської області від 24.07.2015р. у справі №920/834/15 встановлено факт відсутності правових підстав для набуття у власність від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ "Каргілл" зерна кукурудзи, а також встановлено факт належності на праві власності вказаного товару Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Думівське", прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ "Каргілл" за складською квитанцією на зерно №2577 від 19.11.2014р.

Також до справи надано копію рішення Господарського суду Сумської області від 24.07.2015р. у справі №920/919/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Родючість» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ «Каргілл» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Аліанс-Медіа» про визнання права власності на майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, зобов'язання вчинити дії, яким позов було задоволено. Визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Родючість" право власності на зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 4483819,00 кг, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Аліанс-Мєдіа", прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" за складською квитанцією на зерно №2576 від 19.11.2014 р. Витребувано з безпідставного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Родючість" зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014 року вагою 4483819,00 кг, яке перебуває на зберіганні в зерновому складі Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Аліанс-Мєдіа", прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" за складською квитанцією на зерно №2576 від 19.11.2014 р. Зобов'язано зерновий склад Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Аліанс-Мєдіа" вчинити дії по переоформленню з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Родючість" зерна кукурудзи 3 класу врожаю 2014 р. вагою 4483819,00 кг, прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ Каргілл" за складською квитанцією на зерно №2576 від 19.11.2014р., погасити її (бланк АХ №281541) та видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Родючість" нову складську квитанцію на зерно кукурудзи 3 класу врожаю 2014р. вагою 4483819,00 кг, про що внести зміни та записи до основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, і реєстру зернового складу.

Вказане судове рішення було залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.10.2015р. (том справи - 1, аркуші справи - 118-134).

Рішенням Господарського суду Сумської області від 24.07.2015р. у справі №920/919/15 встановлено факт відсутності правових підстав для набуття у власність Товариством з обмеженою відповідальністю "АТ "Каргілл" зерна кукурудзи, а також факт належності на праві власності вказаного товару Товариству з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Родючість", прийнятого на зберігання від Товариства з обмеженою відповідальністю "АТ "Каргілл" за складською квитанцією на зерно №2576 від 19.11.2014р.

Обставини, встановлені судовими рішеннями у справах №920/919/15 та №920/919/15 учасниками судового процесу у справі №910/5690/16 не заперечуються.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В ст. ст. 316, 317 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до положень ч.ч.1, 4 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує.

В п.10.1 укладеного між сторонами Договору зберігання вказано про те, що зерно, передане на зберігання, є власністю поклажодавця (відповідача).

Згідно зі ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вказана стаття встановлює презумпцію обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном.

Однак, як уже зазначалося вище, в судовому порядку було встановлено відсутність правових підстав набуття у власність відповідачем зерна, переданого позивачу на зберігання згідно зі складськими квитанціями №2576 та №2577 від 19.11.2014р., а також встановлено, що власниками вказаного зерна є не відповідач, а треті особи (рішення Господарського суду Сумської області від 24.07.2015р. у справі №920/834/15 та від 24.07.2015р. у справі №920/919/15), у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо необґрунтованості тверджень позивача про здійснення ним зберігання зерна, переданого саме відповідачем, як поклажодавцем, за спірним договором. Тобто, в даному випадку у відповідача відсутній обов'язок по сплаті за зберігання зерна, переданого згідно зі складськими квитанціями №2576 від 19.11.2014р. та №2577 від 19.11.2014р., оскільки з моменту передачі зерна позивачу його власниками та поклажодавцями залишались треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Родючість" та Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Думівське".

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

З урахуванням вищевикладених обставин справи та норм законодавства в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що визнаний у судовому порядку факт належності зерна, вказаного в складських квитанціях №2576 від 19.11.2014р. та №2577 від 19.11.2014р., третім особам у даній справі, виключає обов'язок відповідача сплати за зберігання зерна, визначеного цими квитанціями, протягом заявленого позивачем періоду.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Третьою особою-2 не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи. Натомість місцевим господарським судом було надано належну оцінку поданим доказам та у повному обсязі з'ясовано обставини, які мають значення для справи, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення відсутні і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на третю особу-2 (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Родючість" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. у справі №910/5690/16 - без змін.

2. Матеріали справи №910/5690/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк