ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р.Справа № 916/1416/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Ліпчанської Н.В., Діброви Г.І.

(Склад колегії суддів змінено на підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.11.2016р.)

Секретар судового засідання: Молодов В.С.

Представники сторін в судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрколект»

на рішення Господарського суду Одеської області від 03 жовтня 2016 року

по справі № 916/1416/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрколект»

до відповідачів:

1. Публічного акціонерного товариства «ФІНБАНК»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРІОН ГРУПП»

за участю третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОЛДЕН ВАЛЛЕТ»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛЬГА»

за участю третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛТОРГ 2013»

про визнання недійсним іпотечного договору

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрколект» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фінбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Оріон Групп» про визнання недійсним договору іпотеки від 23.01.2014р., укладеного між ПАТ «Фінбанк» та ТОВ «Ортія», посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та зареєстрованого в реєстрі за № 2.

Ухвалою Господарського суду Одеської області про порушення провадження у справі від 01.06.2016р. залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Велторг 2013» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів; Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ГОЛДЕН ВАЛЛЕТ») та Товариство з обмеженою відповідальністю «Ольга» в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03 жовтня 2016 року по справі № 916/1416/16 (головуючий суддя Волков Р.В., судді: Рога Н.В., Зайцев Ю.О.) відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів в установленому законом порядку факту порушення його прав і законних інтересів укладенням оспорюваного договору.

Не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона посилається на те, що у звязку з наявністю оспорюваного договору іпотеки порушується права ТОВ «Укрколект» як кредитора у справі про банкрутство ТОВ „ОЛЬГА, оскільки наявність оспорюваного договору іпотеки перешкоджає поверненню нерухомого майна до ліквідаційної маси ТОВ «ОЛЬГА» і задоволенню за рахунок цього майна вимог позивача як кредитора. Більш детальніше доводи вказані у скарзі.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного господарського суду не надходив.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 31 жовтня 2016 року судовою колегією у складі головуючого судді Лисенко В.А., суддів Ліпчанської Н.В., Ярош А.І., справу прийнято до розгляду та призначено до розгляду на 29 листопада 2016 року.

У звязку з перебуванням судді Ярош А.І. у відпустці та необхідністю вирішення питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, справа № 916/1416/16 відповідно до автоматизованого розподілу 08.11.2016р. передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Лисенко В.А., суддів Ліпчанської Н.В., Діброви Г.І.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 08 листопада 2016 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрколект» у задоволенні клопотання про проведення судового засідання по справі № 916/1416/16 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29 листопада 2016 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 20.12.2016р. в звязку з незявленням представників сторін у судове засідання.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 07 грудня 2016 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрколект» у задоволенні клопотання про проведення судового засідання по справі № 916/1416/16 в режимі відеоконференції.

В судове засідання, призначеного на 20 грудня 2016 року, представники сторін не зявились, не скористалися наданими їм ст. 22 ГПК України правом.

Апеляційною інстанцією також враховано, що явка представників сторін не визнавалась судом обовязковою.

Пунктом 2 інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» розяснено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутністю вищевказаних представників сторін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки Господарським судом Одеської області, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступників висновків.

Положеннями ст. 101 ГПК України передбачено що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судовою колегією встановлено, що 23.01.2014р. між ПАТ «ФІНБАНК» (Іпотекодержатель) та ТОВ «Ортія» (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, відповідно до п. 1.1 якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобовязання Боржника (ТОВ «Велторг 2013») за Договором овердрафту № 03/01/14, укладеним між Іпотекодержателем та Боржником 23 січня 2013 року, а також усіх додаткових угод та договорів укладених у подальшому, що є невідємною частиною Договору овердрафту, в тому числі і тих що стосуються графіку повернення коштів та встановлюють суми зобовязань за Договором овердрафту, надалі Договір овердрафту та/або Основне зобовязання наступне нерухоме майно: нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою місто Харків, проспект Гагаріна, будинок 167/1. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі рішення господарського суду Харківської області від 29.01.2013 року по справі № 922/296/13-г, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1.

В подальшому постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.11.2015р., яке було залишено в силі постановою Вищого господарського суду України від 11.03.2016р. по справі № 922/296/13-г рішення господарського суду Харківської області від 29.01.2013р. було скасовано, провадження у справі припинено.

Відповідно до висновків Верховного суду України, викладених у постанові від 13.05.2015р. по справі № 6-53 цс 15, зазначено, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Аналізуючи судову практику застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, Верховний суд України вказав, що об'єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов: майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; воно зареєстровано у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Як зазначив Верховний суд України, актуальним для судової практики є питання щодо правильності вирішення спорів між іпотекодавцем та іпотекодержателем у випадках, коли на час передачі нерухомості в іпотеку іпотекодавець був власником майна, що підтверджувалось правовстановлюючими документами, зокрема на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано з відмовою іпотекодавцю у визнанні права власності на це майно, або на підставі договору, за яким іпотекодавець набув у власність конкретне нерухоме майно і який після укладення іпотечного договору судом був визнаний недійсним. У таких випадках необхідно враховувати, що в результаті судового вирішення справи не на користь іпотекодавця відбувається відновлення суб'єктивного речового права на майно в певної особи, у зв'язку з чім іпотекодавець не може вважатися його власником.

Оскільки нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за оспорюваним Договором іпотеки, було набуте ТОВ «Ортія» (іпотекодавцем) на підставі рішення господарського суду Харківської області від 29.01.2013р., що було скасовано, судова колегія дійшла висновку, що на час укладення договору іпотеки ТОВ «Ортія» не було власником цього майна у зв'язку з відновленням суб'єктивного речового права на це майно ТОВ «Ольга» (попереднього власника).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільств, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

У зв'язку з наведеним, судова колегія дійшла висновку про недійсність договору іпотеки від 23.01.2014р., укладеного між ПАТ «Фінбанк» та ТОВ «Ортія», посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та зареєстрованого в реєстрі за № 2.

Відповідно до частини 1 статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року вимогу про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлено, як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Крім того, у справі № 6-605цс16 стосовно прав позивача ОСОБА_2 Суд України у постанові від 25 травня 2016 року зазначив, що оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав».

У даному випадку позивач не є стороною договору іпотеки, а тому у цьому випадку необхідно вирішити питання щодо порушення його прав та законних інтересів.

У п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 по справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

В силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2011р. по справі № 29/5005/6381/2011 та ТОВ «Ольга» було визнано банкрутом та відкрито відносно його ліквідаційну процедуру. В рамках ліквідаційної процедури до складу ліквідаційної маси ТОВ «Ольга» було включено спірне нерухоме майно, яке в подальшому вибуло з володіння ТОВ «Ольга» на підставі вищезазначеного неправосудного рішення суду і в подальшому було передано в іпотеку ПАТ «ФІНБАНК», у звязку з цим, ТОВ «Ольга» було позбавлено можливості задовольнити вимоги кредиторів пропорційно сумі вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги в порядку Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» за рахунок нерухомого майна.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції проте, що вирішення спору про визнання недійсним договору іпотеки не вплине на права та законні інтереси позивача у зв'язку з таким.

Позивач є кредитором ТОВ «ОЛЬГА.», майнові вимоги якого визнані в рамках справи про банкрутство ТОВ «ОЛЬГА.» № 29/5005/6381/2011, а тому вони підлягають до задоволення виключно в порядку, визначеному ст.ст. 26, 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції до 18 січня 2013 року). Тому, кредиторські вимоги Позивача до ТОВ «ОЛЬГА.» можуть бути задоволені виключно за рахунок майна ТОВ «ОЛЬГА.» у межах процедури банкрутства.

Встановлено, що спірний об'єкт нерухомого майна також був предметом іпотеки ПАТ «ВТБ БАНК» за договором іпотеки № 115-2/1, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером №1876, (надалі - «Первинний Договір Іпотеки»), а також те, що ПАТ «ВТБ БАНК» на підставі вищезазначеного іпотечного договору є заставним кредитором ТОВ «ОЛЬГА.». Однак, ПАТ «ВТБ Банк» не є іпотекодержателем спірного предмета іпотеки у зв'язку з відступленням права вимоги за Первісним Іпотечним Договором, докази чого містяться в матеріалах справи. При цьому, незалежно від того, яка особа наразі є іпотекодержателем спірного предмета іпотеки за Первісним Іпотечним Договором (ПАТ «ВТБ БАНК» чи інша особа), це не впливає на наявність порушення прав Позивача ОСОБА_4 Договором Іпотеки. Так само на цю обставину не впливає той факт, що іпотекодержатель за Первісним Іпотечним Договором є заставним кредитором ТОВ «ОЛЬГА».Так, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставо держателя. Тобто, виходячи зі змісту даної статті, кошти, отримані після реалізації предмета іпотеки за Первісним Іпотечним Договором та за ОСОБА_4 Договором Іпотеки у процедурі банкрутства ТОВ «ОЛЬГА.», будуть лише першочергово, а не в цілому, спрямовані на задоволення вимог заставного кредитора.

Заінтересованість будь якого кредитора у поповненні ліквідаційної маси боржника банкрута не зникає у зв'язку з віднесенням його вимог до тієї чи іншої черги задоволення вимог кредиторів. Будь який кредитор ТОВ «Ольга» (чи 1 чи 6 черги заінтересований в тому, щоб нерухоме майно було повернуто до ліквідаційної маси боржника)

Крім цього, відповідно до ч. З ст. 21 Закону (в редакції до 18 січня 2013 року) у разі недостатності коштів, одержаних від продажу майна банкрута, для повного задоволення всіх вимог однієї черги вимоги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належить кожному кредиторові однієї черги.

Зазначене свідчить про те, що чим дальшою є черга задоволення вимог кредитора (наприклад, шоста), тим меншою є вірогідність задоволення вимог такого кредитора за рахунок наявного у боржника майна (якщо таке взагалі є), або якщо такого майна у боржника взагалі немає. А тому кредитор шостої черги має ще більший інтерес у поповненні ліквідаційної маси боржника певним майном, ніж кредитор першої черги, адже збільшення ліквідаційної маси збільшує вірогідність задоволення вимог кредитора найбільш віддаленої - шостої черги.

Тому в вважається невірним висновок суду першої інстанції про те, що віднесення Позивача до шостої, а не до першої черги задоволення вимог кредиторів ТОВ «ОЛЬГА.» свідчить про непорушення його прав та інтересів ОСОБА_4 Договором Іпотеки.

Тому висновок суду першої інстанції, щодо відсутності законного інтересу позивача на очікування задоволення своїх кредиторських вимог за рахунок іпотечного майна, є неспроможним.

За таких обставин рішення суду першої інстанції прийнято при невідповідності висновків суду обставинам справи, а тому підлягає скасуванню.

При прийнятті нового рішення судова колегія встановила таке.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції стало відомо про наявність постанови Харківського апеляційного господарського суду від 04.10.2016р. по справі № 922/978/16, якою вже визнано недійсним іпотечний договір від 23.01.2014р., укладений між ПАТ «Фінбанк» та ТОВ «Ортія». Відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 ГПК України постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Тобто на час розгляду цієї справи спірний договір вже визнано недійсним, а тому предмету спору вже не існує.

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Згідно із ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.п. 4.1, 4.2, 4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» перелік підстав припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК) та залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Принципова відмінність наслідків цих дій полягає у тому, що у першому випадку повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається, а у другому (після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду) позивач має право знову звернутись до господарського суду з тим же позовом у загальному порядку. Приписи статей 80 і 81 ГПК застосовуються і в судах апеляційної та касаційної інстанцій (в останній - з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, передбачених статтею 111 7 ГПК) щодо розгляду відповідно апеляційних і касаційних скарг. Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, провадження по справі № 916/1416/16 підлягає припиненню у відповідності до норм п. 1-1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Керуючись ст.ст. 80, 99, 101, п. 3 ст. 103, 104, 105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрколект» - задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 03 жовтня 2016 року по справі № 916/1416/16 - скасувати.

Припинити провадження по справі № 916/1416/16 у зв'язку з відсутністю предмету позову.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 22.12.2016р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя Г.І. Діброва