ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Справа № 918/1034/16

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад",

Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

про стягнення коштів в сумі 24 053 грн. 41 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №2 від 12.11.2015р.;

від відповідача-1 - не з'явився;

від відповідача-2 - не з'явився.

У судовому засіданні 20 грудня 2016 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

04 жовтня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" (далі ТзОВ "Група компаній "Техінсервіс", позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" (далі ТзОВ Фірма "Вівад", відповідач-1), Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (далі відповідач-2) про стягнення коштів в сумі 24 053 грн. 41 коп..

Позивач просив:

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" заборгованість в розмірі 1 000 грн. за договором поруки від 11.09.2012р. №2.

2. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" 24 053 грн. 41 коп. інфляційних та 3% річних.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідач-2 неналежно виконав умови договору №110912 від 11.09.2012 року.

Ухвалою суду від 05 жовтня 2016 року позовну заяву б/н від 04.10.2016р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/1034/16, розгляд якої призначено на 17 жовтня 2016 року.

12 жовтня 2016 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду подано клопотання про долучення письмових доказів від 12.10.2016р.. (а.с. 18-46)

Крім того, 12 жовтня 2016 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли заяви про виправлення описки. (а.с. 47, 49)

Ухвалами суду від 13 жовтня 2016 року виправлено описки, допущені в ухвалі суду від 05.10.2016р..

Ухвалою суду від 17 жовтня 2016 року розгляд справи відкладено на 31.10.2016р..

20 жовтня 2016 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про долучення письмових доказів. (а.с. 62-117)

Також, надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить додатково до вимог заявлених в позовній заяві стягнути суму інфляційних втрат та 3% річних за період квітень, червень, липень 2014 року 275 896 грн. 58 коп.. (а.с. 118-120) Заява прийнята судом до розгляду, оскільки відповідає вимогам ГПК України.

31 жовтня 2016 року від представника відповідача-2 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив від 31.10.2016р. на позовну заяву (а.с. 135-137), в якому останній вказує на те, що в інфляційні втрати та 3% річних за березень 2014 року заявлені до стягнення у справі №918/1033/16 (суддя Андрійчук О.В.). Також зазначає, що позивач здійснює нарахування інфляційних втрат та 3% в тому числі по видатковим накладним за період з 17.03.2014р. по 26.03.2014р. - по 01.04.2014 року, однак вважає, що за вказаний період вже було здійснено стягнення у справі №918/323/16. Також у відзиві від 31.01.2016р. на позовну заяву представник відповідача-2 вказує, що судом першої інстанції порушено правила територіальної підсудності, оскільки рішенням господарського суду Рівненської області від 28.03.2016 року у справі №918/1393/15 вже стягнуто солідарно з ТзОВ Фірми "Вівад" та ДП "Укрспирт" 100 000 грн. за договором поруки №2 від 11.09.2012 року, а тому зазначає що повторне стягнення зазначених коштів є безпідставним.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2016 року розгляд справи відкладено на 14.11.2016 р..

Ухвалою суду від 14 листопада 2016 року розгляд справи відкладено на 21.11.2016 р..

21 листопада 2016 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання від 18.11.2016р. про долучення письмових доказів, а саме копій видаткових накладних за період з 05.05.2014р. по 31.05.2014р.. (а.с. 185-195)

Ухвалою суду від 21 листопада 2016 року розгляд справи відкладено на 05.12.2016р..

05 грудня 2016 року від представника відповідача-2 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив від 05.12.2016р. на позовну заяву (а.с. 206), в якому останній вказує на те, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних по видатковим накладним за період з 17.03.2014р. є повністю необґрунтованими, оскільки за вказаний період вже було здійснено стягнення інфляційних втрат та 3% річних у справі №918/323/16.

05 грудня 2016 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи (а.с. 214) та клопотання про відкладення розгляду справи. (а.с. 216)

Ухвалою суду від 05 грудня 2016 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 20 грудня 2016 року.

У судовому засіданні 20 грудня 2016 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві від 04.10.2016р., з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

У судове засідання, призначене на 20 грудня 2016 року, відповідач-1 не забезпечив явку свого повноважного представника, витребуваних судом документів не надав, однак належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах даної справи. (а.с. 222)

Крім того, відповідач-2 у судове засідання 22.12.2016р. не зявився, однак належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, що стверджується підписом представника останнього у розписці про відкладення розгляду справи від 05.12.2016р.. (а.с. 221)

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

11.09.2012 року між ТзОВ "Група компаній "Техінсервіс" (далі - Продавець) та Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (далі - Покупець) було укладено договір №110912. (далі Договір) (а.с. 12-13)

Відповідно до п.1.1 Договору, Продавець зобовязується передати у власність Покупцю, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити мелясу бурякову ДСТУ 3696-98 (ГОСТ 30561-98) (далі товар).

Згідно п. 3.1 Договору поставка товару здійснюється на умовах DAP (доставка до місця) відповідно до Інкотермс 2010.

Оплата товару по даному Договору здійснюється Покупцем за кожну поставлену партію товару протягом 2 (двох) банківських днів з моменту його поставки та прийомки на складі Покупця на підставі рахунків-фактур та видаткових накладних (п. 3.2 Договору).

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін, їх підписи скріплені відбитками печаток. (належним чином завірена копія долучена до матеріалів справи, оригінал оглянуто у судовому засіданні)

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов Договору, за поставлений товар розраховувався, однак із порушенням встановлених договором строків оплати поставленого товару.

Наведені вище обставини і стали підставою для звернення ТзОВ "Група компаній "Техінсервіс" до суду з даним позовом, в якому він просить:

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" заборгованість в розмірі 1 000 грн. за договором поруки від 11.09.2012р. №2.

2. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" за період березень, квітень, червень, липень 2014 року 299 949 грн. 99 коп. інфляційних та 3% річних.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГПК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною другою статті 712 ЦК України встановлено, що договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, виходячи з матеріалів справи, відповідач-2 виконав свої зобов'язання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, на підставі вище викладеного, позивачем з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, нараховано відповідачу-2 243 623 грн. 84 коп. інфляційних та 56 326 грн. 15 коп. 3% річних.

У відзиві від 31.10.2016р. на позовну заяву представник відповідача-2 вказує на те, що інфляційні втрати та 3% річних за березень 2014 року заявлені до стягнення у справі №918/1033/16 (суддя Андрійчук О.В.). Також зазначає, що позивач здійснює нарахування інфляційних втрат та 3% в тому числі по видатковим накладним за період з 17.03.2014р. по 26.03.2014р. - по 01.04.2014 року, однак вважає, що за вказаний період вже було здійснено стягнення у справі №918/323/16.

Щодо заперечень відповідача-2 про те, що позивач стягує 3% річних та інфляційні у справі №918/1033/16, то як встановлено судом у вказаній справі стягнення відбувається за травень 2014 року, тоді як у цій справі - за березень, квітень, червень, липень 2014 року, тобто подвійного стягнення немає.

Щодо тверджень відповідача-2, що у справі №918/323/16 стягнуто 3% річних та інфляційні по видатковим накладним за період з 17.03.2014р. по 26.03.2014р. - по 01.04.2014 року суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Рівненської області від 06 червня 2016 року у справі №918/323/16 стягнуто з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" грошові кошти в сумі 1 040 175 грн. 83 коп., з яких 956 848 грн. 10 коп. - інфляційних втрат, 83 327 грн. 73 коп. - 3 % річних за період з 01 квітня 2014 року по 01 квітня 2015 року та за період з 02 квітня 2015 року по 24 лютого 2016 року.

У звязку із чим, суд погоджується із твердженнями відповідача-2 щодо того, що по видатковим накладним за період з 17.03.2014р. по 26.03.2014р. 3% річних та інфляційні вже стягнуто, у звязку із чим суд вважає за необхідне відмовити у стягненні за вказаний період.

З врахуванням вищенаведеного, суд, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір останніх становить 160 146 грн. 45 коп. (березень 2014 року - 9 650 грн. 69 коп., квітень 2014 року - 64 561 грн. 64 коп., червень 2014 року - 43 601 грн. 46 коп., липень 2014 року - 42 332 грн. 66 коп.) при заявленому 243 623 грн. 84 коп..

Таким чином, загальна сума інфляційних втрат за договором складає 160 146 грн. 45 коп..

Відтак, суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума інфляційних втрат, яка за розрахунком суду складає 160 146 грн. 45 коп..

В частині стягнення інфляційних втрат в сумі 83 477 грн. 39 коп. слід відмовити.

Крім того, суд, здійснивши власний розрахунок 3% річних за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE встановив, що розмір останніх становить 43 855 грн. 03 коп. (березень 2014 року - 672 грн. 65 коп., квітень 2014 року - 4 684 грн. 16 коп., червень 2014 року - 12 174 грн. 07 коп., липень 2014 року - 26 324 грн. 15 коп.), при заявленому 56 326 грн. 15 коп..

Таким чином, загальна сума 3% річних за договором складає 43 855 грн. 03 коп.. Відтак, суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума 3% річних, яка за розрахунком суду складає 43 855 грн. 03 коп..

В частині стягнення 3% річних в сумі 12 471 грн. 12 коп. слід відмовити.

Крім того, позивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" 1 000 грн. за договором поруки від 11.09.2012р. №2.

Судом встановлено, що 11 вересня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" (далі - Поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" (далі - Кредитор) було укладено договір поруки №2. (далі - Договір поруки №2) (а.с. 14)

Відповідно до пункту 1 Договору поруки №2, Поручитель поручається перед Кредитором грошовою сумою в розмірі 100 000 гривень, за виконання Державним підприємством спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (далі - Боржник) зобовязань, що виникли з договору купівлі-продажу від 11 вересня 2012 року №11/09/12, який був укладений між Кредитором і Боржником.

Пунктом 3.1. Договору поруки №2 визначено, що у разі порушення Боржником зобов'язань, забезпечених порукою, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники.

Згідно з пунктом 4.3. Договору поруки №2, даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до моменту протягом 5 років від дати підписання, але не пізніше моменту припинення поруки згідно вимог цивільного законодавства.

Договір поруки підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих субєктів господарювання.

Умови договору поруки відповідають нормам ст. ст. 553-559 ЦК України.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом беруться до уваги посилання представника відповідача-2 щодо того, що з ТзОВ Фірми "Вівад" в повному обсязі стягнута сума за договором поруки №2 від 11.09.2012 року.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 28.03.2016р. у справі №918/1393/15, що набрало законної сили, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" та Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" 100 000 (сто тисяч) грн. за договором поруки від 11.09.2012р. №2.

Відповідно до пункту 1 Договору поруки №2, відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою суми в розмірі 100 000 грн..

Оскільки вищезазначеним рішенням суду стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" та Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" 100 000 (сто тисяч) грн. за договором поруки від 11.09.2012р. №2 та п.1 Договору поруки №2 встановлена обмежена відповідальність ТзОВ Фірми "Вівад" перед ТзОВ "Група компаній "Техінсервіс" в розмірі 100 000 грн., то позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Вівад" 1 000 грн. за договором поруки від 11.09.2012р. №2 не підлягають задоволенню.

Суд відхиляє посилання представника відповідача-2 на порушення господарським судом правил територіальної підсудності, оскільки відповідно ст. ст. 13, 15, 16 ГПК України, підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду. Підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність справ.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст.15 ГПК України, справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач предявив вимогу про стягнення заборгованості до двох відповідачів ТзОВ Фірми "Вівад" (с. Кургани Рівненської області) та ДП спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Укрспирт (м. Бровари Київської області) і подав позов за місцем знаходження першого відповідача до господарського суду Рівненської області згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 15 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 64, 65 ГПК України, суддя на стадії прийняття позовної заяви до провадження у справі вчиняє необхідні процесуальні дії перелік яких у ст.65 ГПК України не є вичерпним. Однак оцінку обставинам справи по суті позовних вимог суд на цій стадії давати не вправі.

Правова позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові Судової палати у господарських справах від 15.10.2002р. у справі за позовом ЗАТ "Футбольний клуб "Чорноморець" до ЗАТ "Футбольний клуб "Волинь" і громадської організації Спортивний клуб "Волинь-1", де, зокрема, зазначено, що на стадії порушення провадження у справі та підготовки матеріалів до розгляду в першій інстанції суд не вправі зясовувати, чи насправді порушено права та охоронювані законом інтереси позивача зі спору, оскільки це можливо зробити лише з дотриманням основних засад судочинства (ст.129 Конституції України) у судовому процесі за результатами розгляду порушеної справи.

Таким чином, господарський суд на стадії прийняття позовної заяви чи підготовки справи до розгляду не міг надавати оцінку договору поруки №2 від 11.09.2012р. відповідно до ст. 43 ГПК України в сукупності з іншими обставинами і доказами у справі та визначати наявність чи відсутність підстав для відповідальності ТзОВ Фірми "Вівад", відповідно звільняти його від відповідальності як відповідача у спорі та змінювати підсудність справи, тому позовна заява прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до норм ст.17 ГПК України в будь-якому випадку справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудна іншому господарському суду.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, в повній мірі дослідивши матеріали, врахувавши наведені правові норми та перевіривши суми заявлених штрафних санкцій, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 160 146 грн. 45 коп. інфляційні втрати, 43 855 грн. 03 коп. 3% річних. У решті позовних вимог в частині стягнення інфляційних в сумі 83 477 грн. 39 коп. та 3% річних в сумі 12 471 грн. 12 коп. відмовити.

У стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" 1 000 грн. заборгованості за договором поруки від 11.09.2012р. №2. суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача-2 - Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 3 060 грн. 02 коп..

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (07400, м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" (04114, м. Київ, пров. Макіївський, 1, ) 160 146 (сто шістдесят тисяч сто сорок шість) грн. 45 коп. інфляційні втрати, 43 855 (сорок три тисячі вісімсот п'ятдесят п'ять) грн. 03 коп. 3% річних та 3 060 (три тисячі шістдесят) грн. 02 коп. витрат по оплаті судового збору.

В решті позовних вимог, а саме в частині стягнення з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" інфляційних в сумі 83 477 грн. 39 коп. та 3% річних в сумі 12 471 грн. 12 коп. відмовити.

У стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" 1 000 грн. заборгованості за договором поруки від 11.09.2012р. №2. відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано 26.12.2016 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 5 примірників:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (04114, м. Київ, пров. Макіївський, 1);

3-4- відповідачу-1рекомендованим (34663, Рівненська область, Березнівський район, с. Кургани, вул. Шляхова, 1;

33027, м. Рівне, вул. Д. Галицького, 19, оф. 532);

5 - відповідачу-2 рекомендованим (07400, м. Бровари, вул. Гагаріна, 16).