РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016Справа №910/19438/16

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Українського фонду підтримки підприємництва

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 108 810,32 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Кравченко М.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Український фонд підтримки підприємництва звернувся до господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення з останнього основного боргу (кредиту) в сумі 107 094, 22 грн., заборгованості по процентам в сумі 1 527, 26 грн., пені в сумі 188, 84 грн.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Позивач у судовому засіданні стверджує, що його права порушені, просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача відзив на позов не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 14.05.2013 між Українським фондом підтримки підприємництва (далі - Фонд) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - Позичальник) було укладено договір про мікрокредитування № 8-13 (далі - Договір), з укладанням у подальшому додаткових угод № 1 від 18.05.2013, № 2 від 04.06.2013, відповідно до предмету якого (п. 1.1) Фонд зобов'язувався надати Позичальнику бюджетні кошти в сумі 250 000 грн., а останній зобов'язувався використати вказані грошові кошти за цільовим призначенням та сплатити відсотки у розмірі 11,25% річних і повернути мікрокредит у визначений договором строк.

Згідно з додатковою угодою від 04.06.2013 № 2 до Договору сторони домовилися внести зміни до п. 3.4.4 Договору, а саме визначились що відповідачем щомісяця до 10 числа наступного за розрахунковим місяцем вноситься плата за користування мікрокредитом. Відсотки за користування кредитом нараховуються від дати фактичного перерахування коштів.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором був укладений договір застави обладнання від 14.05.2013.

Згідно з п. 4.2 Договору мікрокредит надавався відповідачу строком на 36 місяців, з відстрочкою виплати основного боргу на 12 місяців.

Відповідно до п. 5.2 Договору за несвоєчасне повернення коштів мікрокредиту та за сплату відсотків, Позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу, яка обчислюється від суми простроченого боргу у розмірі облікової ставки НБУ, що діє у період, за який обчислюється пеня.

На підставі Договору відповідач отримав від позивача 250 000 грн., що підтверджується випискою з рахунку позивача від 24.05.2013.

Український фонд підтримки підприємництва стверджує, що свої зобов'язання за Договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених Договором. Позичальник неналежно виконує свої зобов'язання за Договором, не сплачує проценти за користування кредитними коштами.

Станом на 01.09.2016 заборгованість відповідача за основним боргом (кредитом) становить 107 094,22 грн., заборгованості по процентам - 1527,26 грн.; пеня - 188,84 грн.

Позивач звертався до відповідача з проханням сплатити заборгованість, однак свої зобов'язання відповідачем не виконані, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом про стягнення вказаних сум.

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 10561 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

В силу статті 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зобов'язання не припинилося виконанням належним чином з боку відповідача, і позивачем надані докази на підтвердження викладених у позові обставин. Позивач належним чином виконав покладені на нього Договором зобов'язання, надав мікрокредит у розмірі 250 000 грн., що підтверджується виписками позивача про рух коштів між ним і відповідачем. Відповідач отримав відповідні кредитні кошти, однак у встановлений строк їх не повернув, порушив зобов'язання зі сплати процентів. Відповідач, всупереч умов Договору, не здійснив платежів для погашення суми заборгованості по наданим коштам та нарахованим процентам, чим порушив взяті на себе договірні зобов'язання, за такими обставинами позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу (кредиту) в сумі 107 094,22 грн. та заборгованості по процентам в сумі 1 527,26 грн., обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною третьою цієї статті передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки відповідач своєчасно кредитні кошти не повернув, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені, передбаченої п. 5.2 Договору, обґрунтовані та підлягають задоволенню в сумі 188,84 грн.

З урахуванням викладеного витрати по сплаті судового збору в сумі 1 632, 16 грн. покладаються на відповідача у справі - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, згідно вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 21.12.2016, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 530, 629, 1049, 1054, 10561 ЦК України, ст.ст. 193, 345 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, ч.3 ст. 43, 44, 82, 821, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Українського фонду підтримки підприємництва до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, 02140, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь:

- Українського фонду підтримки підприємництва, 01011, м. Київ, вул. Арсенальна, буд. 9/11, , основний борг у сумі 107 094, 22 грн., заборгованості по процентам у сумі 1527,26 грн., пеню у сумі 188, 84 грн. та судовий збір у розмірі 1 632, 16 грн., видавши наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 26.12.2016

Суддя Ю.О.Підченко