ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р.Справа № 916/3485/13
ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого Діброви Г.І.

Суддів Принцевської Н.М., Лисенко В.А.

секретар судового засідання Бендерук Є.О.

за участю представників учасників судового процесу:

від Житлового управління фірми Ренесанс ЛТД-92 (Дочірнього підприємства), м. Одеса ОСОБА_2 за довіреністю від 25.10.2016 року;

від Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_3 за довіреністю від 20.10.2016 року №022-20/36;

від ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_3 за довіреністю від 20.10.2016 року №205/исх-гс;

від прокуратури ОСОБА_4 за посвідченням від 19.01.2015 року №031420;

розглянувши апеляційну скаргу Житлового управління фірми Ренесанс ЛТД-92 (Дочірнього підприємства), м. Одеса

на рішення господарського суду Одеської області від 10.02.2016 року

по справі №916/3485/13

за позовом Житлового управління фірми Ренесанс ЛТД-92 (Дочірнього підприємства), м. Одеса

до Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 міська рада

за участю Прокуратури міста ОСОБА_4

про стягнення 9 515 321 грн. 88 коп.

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року Житлове управління фірми Ренесанс ЛТД-92 (Дочірнє підприємство), м. Одеса звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ради, в якій просило суд стягнути з Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради на користь Житлового управління фірми Ренесанс ЛТД-92 (Дочірнього підприємства), м. Одеса різницю між встановленими та економічно обґрунтованими тарифами за період з 01.12.2010 року по 31.12.2013 року в розмірі 9 515 321 грн. 88 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 20.12.2013 року у справі № 916/3485/13 позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.02.2014 року у справі № 916/3485/13 зупинено провадження у справі та призначено судову економічну експертизу.

У звязку з поверненням справи з висновком експерта ухвалою господарського суду Одеської області від 12.05.2014 року у справі №916/3485/13 було поновлено.

23.06.2014 року заступник прокурора міста ОСОБА_4 звернулась до господарського суду Одеської області із заявою у порядку статті 29 Господарського процесуального кодексу України про вступ до справи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.07.2014 року у справі № 916/3485/13 задоволено заяву заступника прокурора міста ОСОБА_4 про вступ у справу № 916/3485/13, ухвалено допустити до участі у справу заступника прокурора міста ОСОБА_4 в інтересах держави.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.12.2014 року у справі № 916/3485/13 призначено по справі № 916/3485/13 судово-технічну експертизу, іншою ухвалою господарського суду Одеської області від 02.12.2014 року у справі № 916/3485/13 зупинено провадження у справі №916/3485/13 до закінчення проведення судової експертизи.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.04.2015 року у справі № 916/3485/13 поновлено провадження у справі у звязку з поверненням матеріалів справи № 916/3485/13 з експертним висновком.

Рішенням господарського суду Одеської області від 10.02.2016 року у справі №916/3485/13 (головуючий суддя Петренко Н.Д., судді Цісельський О.В., Желєзна С.П.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Житлове управління фірми Ренесанс ЛТД-92 (Дочірнього підприємства), м.Одеса з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Одеської області від 10.02.2016 року у справі № 916/3485/13 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.03.2016 року у справі №916/3485/13 апеляційна скарга була прийнята до провадження та призначена до розгляду колегією суду у складі: головуючого судді Мишкіної М.А., суддів Будішевської Л.О., Таран С.В. Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 року у справі №916/3485/13 (головуючий суддя Мишкіна М.А., судді Будішевська Л.О., Бєляновський В.В.) розгляд апеляційної скарги Житлового управління фірми Ренесанс ЛТД-92 (Дочірнього підприємства), м. Одеса на рішення господарського суду Одеської області від 10.02.2016 року у справі 916/3485/15 було відкладено на 22.11.2016 року.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду від 21.11.2016 року № 908, у зв'язку з перебуванням головуючого судді Мишкіної М.А. і судді Будішевської Л.О. у відрядженні, судді Бєляновського В.В. у відпустці, призначено проведення повторного автоматичного розподілу справ. Згідно протоколу про автоматичну зміну складу колегії суддів (повторний розподіл) для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Принцевської Н.М., Лисенко В.А.

В судовому засіданні, яке відкладалось, представник Житлового управління фірми Ренесанс ЛТД-92 (Дочірнього підприємства), м. Одеса підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених письмово, представники прокуратури, Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради і ОСОБА_1 міської ради підтримали заперечення щодо апеляційної скарги.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/3485/13 та наданих представниками учасників судового процесу пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна Житлового управління фірми Ренесанс ЛТД-92 (Дочірнього підприємства), м. Одеса не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Одеської області від 10.02.2016 року у справі №916/3485/13 є обґрунтованим та правомірним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Приморською районною державною адміністрацією виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради (Райдержадміністрація) та Малим підприємством фірма «Ренесанс-92 ЛТД» (Фірма) було підписано договір на управління жилим та нежилим фондом, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси від 11.03.2004 року, відповідно до якого Райдержадміністрація передала, а Фірма прийняла в управління, експлуатацію жилий та нежилий фонд (дома, будівлі, споруди, приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади м. Одеси та розташований у Приморському районі м. Одеси у межах вулиць, згідно переліку дислокації домів та характеристикою споруд, які є невідємною частиною цього договору.

За умовами пунктів 7.1, 7.6, 8.1, 8.4 договору цей договір був строком на 10 років та він повинен був діяти з 01.01.2004 року до 01.01.2014 року або до настання обставин, зазначених в пункті 7.2 договору, в тому числі відмови Райадміністрації від договору. Реорганізація Райадміністрації чи Фірми не може бути підставою для зміни умов чи припинення його дії. В такому випадку права та обовязки переходять до правонаступників. Договір підлягав нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

Даний договір зазначено позивачем як підставу позову у даній справі для стягнення різниці між встановленими та економічно обґрунтованими тарифами.

Але, як вбачається з матеріалів справи, цей договір від 11.03.2004 року між Приморською районною адміністрацією виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради, на підставі якого воно здійснює управління та експлуатацію жилого та нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси та розташований у Приморському районі м. Одеси та позивачем, є нікчемним з причини недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору.

Цей факт було встановлено рішенням господарського суду Одеської області від 10.04.2015 року у справі № 916/448/15-г за позовом Товариства з обмеженою відповіальністю «Ренесанс-92» до Приморської районної адміністрації ОСОБА_1 міської ради про зобов'язання відповідача продовжити строк дії договору, укладеного сторонами у справі 11.03.2004 року щодо управління жилим і нежилим фондом, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Одеси, за результатами якого у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс-92» відмовлено.

Вказане рішення було залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.06.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 09.09.2015 року у справі № 916/448/15-г.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Судова колегія зазначає, що так як договір на управління жилим та нежилим фондом, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси від 11.03.2004 року в силу вимог закону є нікчемним, і це встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, то він не може формувати відносини сторін, між якими він був підписаний, і не створює жодних юридичних наслідків для його учасників.

Тому звернення до суду з вимогами про стягнення грошових коштів на підставі договору, який є нікчемним, є таким, що не підлягає до задоволення в звязку з безпідставністю.

Крім того, судова колегія Одеського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб'єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов'язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб'єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки висвітлені в абзаці 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з'ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. У разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права суд приймає рішення про відмову у позові. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Реалізуючи право на судовий захист, передбачене статтею 55 Конституцією України, статтею 1 Господарського процесуального кодексу України, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

При зверненні до господарського суду з відповідним позовом, Житлове управління фірми Ренесанс ЛТД-92 (Дочірнє підприємство), м. Одеса просило суд про стягнення різниці між встановленими та економічно обґрунтованими тарифами, посилаючись на те, що позивач здійснює управління та експлуатацію жилим та нежилим фондом (дома, будівлі, споруди, приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси та розташований у Приморському районі м. Одеси на підставі договору на управління жилим та нежилим фондом, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси від 11.03.2004 року.

Вищезазначеним рішенням господарського суду Одеської області від 10.04.2015 року у справі № 916/448/15-г, яке є чинним та має для суду преюдиційне значення, встановлено, що 12.08.2010 року засновником Малого підприємства фірми Ренесанс-92 ЛТД проведено реорганізацію підприємства, в результаті чого було створено Товариство з обмеженою відповідальністю Ренесанс-92 шляхом виділу з Малого підприємства фірми Ренесанс -92 ЛТД у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, шляхом правонаступництва в частині майнових прав та зобов'язань, у тому числі корпоративних прав на Дочірнє підприємство Житлове управління фірми «Ренесанс ЛТД-92», переданих Малим підприємством фірмою Ренесанс-92 ЛТД у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю згідно розподільчого балансу, що підтверджується Протоколом від 12.08.2010 року №1.

Відповідно до пункту 1.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю Ренесанс-92, зареєстрованого державним реєстратором 13.08.2010 року за номером 0039760, Товариство засноване шляхом виділу з Малого підприємства фірми Ренесанс-92 ЛТД у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю та є його правонаступником в частині майнових прав та зобов'язань згідно з розподільчим балансом та внесення учасником товариства грошових внесків.

З розподільчого балансу вбачається, що станом на 12.08.2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю Ренесанс-92 є правонаступником Малого підприємства фірми Ренесанс-92 ЛТД у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю у частині прав та обов'язків, які стосуються договору на управління жилим та нежилим фондом що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси від 11.03.2004 року.

За змістом статуту Житлового управління фірми Ренесанс ЛТД-92 (Дочірнього підприємства) його єдиним засновником є Мале підприємство Ренесанс-92 ЛТД у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю Ренесанс-92 та Житлове управління фірми Ренесанс ЛТД -92 (Дочірнє підприємство) є самостійними юридичними особами, і саме Товариство з обмеженою відповідальністю Ренесанс-92 є правонаступником Малого підприємства фірми Ренесанс-92 ЛТД у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю у частині прав та обов'язків, які стосуються наслідків нікчемного договору на управління жилим та нежилим фондом що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси від 11.03.2004 року.

Виходячи з вищевикладеного, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, у чому саме полягає порушення його права та яким чином даний позов може відновити таке порушене право позивача.

Відповідно до положень чинного законодавства відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способом, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Крім того, позивачем взагалі не визначено правову природу коштів, які заявлено до стягнення з Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради на його користь (заборгованість, збитки тощо).

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, проте помилково зазначив у рішенні про те, що самостійною підставою для відмови в позові є те, що Житлове управління фірми Ренесанс ЛТД-92 (Дочірнє підприємство), м. Одеса є неналежним позивачем у справі, оскільки чинним господарським процесуальним законодавством не визначено такого поняття як неналежний позивач (тільки неналежний відповідач, якого може бути замінено судом у випадку необхідності).

Згідно з абзацом 5 пункту 12 Постанови № 7 Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року із змінами та доповненнями "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України" не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

За таких обставин судове рішення залишається судовою колегією без змін, а у позові необхідно відмовити у звязку з безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом висновку, викладеного в рішенні.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте судовою колегією господарського суду Одеської області за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України висновок, викладений в рішенні господарського суду Одеської області від 10.02.2016 року у справі №916/3485/13 відповідає нормам матеріального та процесуального права України за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги частково не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, ОСОБА_1 апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Житлового управління фірми Ренесанс ЛТД-92 (Дочірнього підприємства), м. Одеса на рішення господарського суду Одеської області від 10.02.2016 року у справі № 916/3485/13 залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 10.02.2016 року у справі № 916/3485/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється учасникам судового процесу по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6
ОСОБА_7