РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016Справа №910/19880/16

За позовомПублічного акціонерного товариства Комерційний банк "ТК Кредит";
До Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Раціональні інвестиційні технології";
Простягнення 66 868,05 грн.
Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача:Дячок С.М., представник за довіреністю від 28.09.2016 № 28/09/1;
Від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ТК Кредит" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Раціональні інвестиційні технології" 29 418,42 грн. заборгованості з оплати послуг за договором від 23.12.2009 № 3020, 2 941,84 грн. штрафу, 5 290,48 грн. 3 % річних та 29 217,31 грн. інфляційних втрат за час прострочення відповідача.

Провадження у справі за вказаними вимогами порушено ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/19880/16 від 03.11.2016, яку призначено до розгляду на 29.11.2016.

Відповідно до ухвали від 29.11.2016 розгляд справи було відкладено на 13.12.2016 у зв'язку з неявкою у засідання представника відповідача та неподанням витребуваних судом документів.

У судове засідання, призначене на 13.12.2016, відповідач уповноваженого представника не направив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Приймаючи до уваги обмеженість процесуальних строків вирішення спору, відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про взаємовідносини сторін.

У ході розгляду спору по суті представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити, стягнувши з відповідача прострочену заборгованість з оплати наданих йому послуг зберігача цінних паперів, договірну неустойку у вигляді штрафу та нарахування за ст. 625 Цивільного кодексу України у зв'язку з протиправним та безпідставним простроченням виконання грошового зобов'язання.

На підтвердження заявлених вимог суду було подано договір з додатком, виписки з рахунку, розрахунок ціни позову, акт звірки розрахунків.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Раціональні інвестиційні технології" яка діє як компанія з управління активами пайового венчурного інвестиційного фонду "Альфа" не диверсифікованого виду закритого типу в якості депонента та Акціонерний комерційний банк "ТК Кредит" (після зміни найменування - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ТК Кредит") в якості зберігача 23.12.2009 року уклали договір про відкриття рахунку у цінних паперах № 3020, за яким відповідач доручив, а зберігач зобов'язався надавати послуги з відкриття та ведення рахунку у цінних паперах, зберігання належних депоненту цінних паперів, обслуговування операцій за цим рахунком, отримання доходів за цінними паперами відповідно до чинного законодавства України та на підставі розпоряджень депонента.

Згідно зі ст. 5 вказаного договору вид, кількість, форма випуску, спосіб зберігання цінних паперів та інші умови ведення рахунку в цінних паперах депонента визначаються розпорядженнями депонента, договорами-доручення або додатками до цього договору.

Описаний правочин був укладений сторонами на невизначений строк (п. 7.1).

До основних обов'язків зберігача за договором було віднесено, серед іншого, відкриття депоненту рахунку в цінних паперах протягом одного робочого дня після подання депонентом документів, встановлених чинним законодавством України та сплати за його відкриття; здійснення зберігання та обліку цінних паперів депонента, що зберігаються у зберігача; готувати та передавати депоненту виписку з рахунку в цінних паперах тощо (п. 2.1).

До основних обов'язків депонента за договором було віднесено дотримання вимог внутрішніх документів зберігача; оплата послуг зберігача згідно з тарифами та в строки, передбачені договором; подання необхідної інформації та документації, яка згідно з законодавством має обов'язково подаватися зберігачу для виконання ним умов договору; надання повноважень по власним цінними паперам зберігачу для занесення до реєстру власників іменних цінних паперів та ін. (п. 2.2).

Вартість послуг та порядок їх оплати був погоджений сторонами у ст. 3 договору, де вказується, що послуги зберігача, які оплачує депонент, наведені в тарифах на депозитарії послуги зберігача (що є додатком і невід'ємною частиною договору) і є обов'язковими для клієнта (п. 3.1); тарифи на депозитарні послуги зберігача встановлюються зберігачем самостійно, на що депонент надає згоду зберігачу, підписавши цей договір; оплата за надані послуги нараховується щомісяця в останній робочий день місяця та сплачується депонентом на рахунок, вказаний в акті, щомісяця до 20 числа місяця, наступного за звітним на підставі акта виконаних робіт,два примірники якого зберігач надає депоненту (надсилає поштою) до 10 числа місяця, наступного за звітним. Один примірник акта виконаних робіт підписується уповноваженою особою депонента, посвідчується його печаткою та повертається зберігачу не пізніше 10-ти календарних днів після його отримання (п. 3.4).

У додатку № 1 до договору сторони погодили тарифи на депозитарні послуги зберігача цінних паперів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про депозитарну систему" рахунок у цінних паперах депонента відкривається депозитарною установою на підставі договору про обслуговування рахунка в цінних паперах власнику цінних паперів, співвласникам цінних паперів або нотаріусу, на депозит яких внесено цінні папери, а також самій депозитарній установі (на підставі наказу керівника цієї депозитарної установи) або Національному банку України відповідно до законодавства.

За своєю правовою природою укладений договір слід віднести до договорів про надання послуг, під яким ст. 901 Цивільного кодексу України розуміється договір, за яким одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, з викладеного слідує, що між ними виникла правовідносини з договору про надання послуг, що підпадають під правове регулювання як загальних положень Цивільного та Господарського кодексів України про зобов'язання, так і під спеціальних норм про договір з надання послуг.

Спір у справі виник у зв'язку з неналежним виконання відповідачем обов'язку з оплати прийнятих послуг, що надавалися позивачем за договором від 23.12.2009 № 3020 за період з вересня 2010 року по червень 2016 року включно в сумі 29 418,42 грн. по 413,41 грн. за місяць.

Наявними у справі актами виконаних робіт та доказами їх надсилання відповідачеві стверджуються обставини надання йому послуг на спірну суму.

У ч. 2 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 503 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України на кожну зі сторін судового процесу покладено обов'язок доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач, який своєчасно і належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, не подав суду доказів належного виконання грошових зобов'язань за договором або ж фактичних даних на спростування заявлених вимог чи доказів відсутності прострочення у правовідносинах з позивачем за договором від 23.12.2009 № 3020, а тому позовні вимоги про стягнення суми основного боргу слід вважати обґрунтованими і доведеними та такими, що піддягають задоволенню.

Поряд з сумою основного боргу, позивач також просив стягнути з відповідача 2 941,84 грн. штрафу, 29 217,31 грн. інфляційної складової боргу та 5 290,48 грн. 3 % річних.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями ст. 217 Господарського кодексу України визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, як-то відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафні санкції визначаються ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України як господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідальність у вигляді 10 % штрафу від суми простроченого платежу за 30-ти денне прострочення платежу згідно з п. 3.4 договору сторони у погодили у п. 6.7 договору.

Зважаючи на доведеність факту прострочення відповідача у правовідносинах з позивачем за договором про надання послуг, з огляду на умови даного договору та враховуючи дію наведених приписів законодавства, заявлені вимоги видаються правомірними і обґрунтованими.

Судом встановлено, що розрахунок ціни позову позивач провів починаючи з 20.10.2010, тобто, застосував до відповідача відповідальність за порушення платежів, що не були внесені, починаючи з вересня 2010 року і станом на 15.09.2016. При цьому, прострочені платежі за кожен місяць, починаючи з січня 2013 року до 04.07.2016 позивач об'єднав разом та на об'єднану суму з 04.07.2016 нарахував штраф, інфляційні втрати та 3 % річних.

Оскільки такий порядок нарахування не порушує прав та інтересів відповідача, суд провівши власний уточнений розрахунок ціни позову за використаною позивачем схемою нарахування, встановив, що арифметично вірними є суми інфляційних втрат в розмірі 10 763,43 грн., а 3 % річних - в розмірі 1 850,16 грн. штраф розраховано позивачем вірно.

За наведених обставин, позов задовольняється частково за уточненим розрахунком суду, а судові витрати покладаються на сторін пропорційно до розміру заявлених вимог відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 32-38 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів "Раціональні інвестиційні технології" (04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, 82-а, ідентифікаційний код 33105814) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ТК Кредит" (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24, ідентифікаційний код 20050951) 29 418 (двадцять дев'ять тисяч чотириста вісімнадцять) грн. 42 коп. боргу, 2 941 (дві тисячі дев'ятсот сорок одну) грн. 84 коп. штрафу, 10 763 (десять тисяч сімсот шістдесят три) грн. 43 коп. інфляційної складової боргу, 1 850 (одну тисячу вісімсот п'ятдесят) грн. 16 коп. 3 % річних та 926 (дев'ятсот двадцять шість) грн. 81 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 21.12.2016 р.