КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2016 р. Справа№ 910/5516/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: Митюк С.П., дов. №33 від 13.10.2016р.

від відповідача-2: Сичик М.В. дов. №24/10-16/2 від 24.10.2016р.

третя особа: не з'явився

від третьої особи: Борисенко І.А. - дов. №1565 від 06.11.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2016р.

у справі № 910/5516/16 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Приватного підприємства "Прогресфарм"

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (відповідач-1)

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія

"Фактор Плюс" (відповідач-2)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_6

про встановлення нікчемності правочинів

В судовому засіданні 21.12.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016р. Приватне підприємство "Прогресфарм" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» (відповідач-2) про встановлення нікчемності правочинів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що Договори про відступлення права вимоги № 20/03-15/1 та № 20/03-15/2 від 20.03.2015р. та Договір про відступлення права вимоги б/н від 20.03.2015р. є нікчемними, в силу ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки були укладені після призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Позивач також вказав на недійсність укладених між відповідачами Попередніх договорів, у зв'язку з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки такі договори були укладенні не в нотаріальній формі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2016р. залучено до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_8.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2016р. у справі №910/5516/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, відповідач-1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції відбувався різними колегіями суддів.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/5619/16 від 19.10.2016р., у зв'язку з перебуванням судді Смірнової Л.Г. на лікарняному, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/5516/16.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача-1 19.10.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2016р. колегією суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Михальська Ю.Б. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.12.2016р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представники відповідача-2 та третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції 21.12.2016р. заперечували проти доводів відповідача-1, викладених в апеляційній скарзі, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник позивача, третя особа в судове засідання апеляційної інстанції 21.12.2016р. не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Оскільки їх явка обов'язковою в судове засідання не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача, третьої особи (за присутності її представника) за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.09.2012р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» (відповідач-1) та ПП «Прогресфарм» (позивач) було укладено Кредитний договір № 1322-02-1 про відкриття відновлювальної кредитної лінії. Також, 14.03.2013р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» (відповідач-1) та ПП «Прогресфарм» (позивач) було укладено Кредитний договір № 393-02-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії.

17.03.2015р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» було укладено Попередній договір про відступлення частини права вимоги №20/03-15/1 та Попередній договір відступлення частини права вимоги №20/03-15/2 (далі - Попередні договори).

На виконання умов Попереднього договору відступлення частини права вимоги №20/03-15/2, між ПАТ «Банк «Київська Русь» (відповідач-1) та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» (відповідач-2) 20.03.2015р. було укладено Договір відступлення права вимоги №20/03-15/1.

Також, на виконання умов Попереднього договору відступлення частини права вимоги №20/03-15/1 між відповідачами 20.03.2015р. було укладено Договір відступлення права вимоги № 20/03-15/2.

Окрім того, як зазначено у позові, 27.03.2015р. між відповідачами було укладено Договір відступлення частини права вимог б/н, який ґрунтується на Договорі відступлення права вимоги б/н від 20.03.2015р., укладеному між відповідачами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що Договори про відступлення права вимоги № 20/03-15/1 та № 20/03-15/2 від 20.03.2015р. та Договір про відступлення права вимоги б/н від 20.03.2015р. є нікчемними, посилаючись на ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки вказані договори укладались після призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації. Позивач також вказав на недійсність укладених між відповідачами Попередніх договорів, у зв'язку з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки такі договори були укладенні не в нотаріальній формі.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.07.2015р. по справі № 758/7644/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21.09.2015р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.03.2016р., було відмолено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ПАТ «Банк «Київська Русь», ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» (за участю третіх осіб) про визнання недійсними, серед інших договору відступлення права вимоги № 20/03-15/1, укладеного 20.03.15 між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» та договору відступлення права вимоги № 20/03-15/2, укладеного 20.03.15 між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс», встановлення нікчемності яких є предметом розгляду даної справи № 910/5516/16.

Суд дійшов висновку, що оскільки в судовому порядку спірні правочини були визнані дійсними, такими, що були укладені згідно вимог чинного законодавства України, направленими на настання реальних наслідків для сторін, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося виконання оскаржуваних договорів, а ОСОБА_8 є дійсним кредитором відносно догорів відступлення, укладених відповідачами, то позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх помилковими виходячи з наступного.

Тимчасовою адміністрацією згідно із Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених уповноваженою особою Фонду, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов'язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

За частиною третьої цієї статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах, а також Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду від 5 липня 2012 року № 2, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року за № 1581/21893 (далі - Положення; у редакції, чинній на час укладення договорів відступлення права вимоги між ПАТ «Банк «Київська Русь» і ТОВ «ФК «Фактор Плюс»).

За пунктом 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення виведення неплатоспроможного банку з ринку здійснюється Фондом одним з таких способів:

ліквідація банку з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб;

ліквідація банку з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов'язань на користь приймаючого банку;

відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку на користь приймаючого банку з відкликанням банківської ліцензії неплатоспроможного банку та подальшою його ліквідацією;

створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку;

продаж неплатоспроможного банку інвестору.

Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в неплатоспроможному банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (пункт 3.3 глави 3 розділу ІІ Положення).

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після отримання рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію. Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію має відповідати вимогам, встановленим Законом, цим Положенням (пункт 3.4 глави 3 розділу ІІ Положення).

За пунктом 3.6 глави 3 розділу II Положення з дня призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію:

призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради, правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту);

виконавчою дирекцією Фонду надається доручення уповноваженому структурному підрозділу Фонду організувати повідомлення банків, Державної служби фінансового моніторингу України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Міністерство фінансів України, Державну фіскальну службу України, Міністерство внутрішніх справ України, Державну виконавчу службу України, Генеральну прокуратуру України, Службу безпеки України, Пенсійний Фонд України, спеціалізовані небанківські іпотечні фінансові установи другого рівня, про здійснення Фондом тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію. Повідомлення направляються Фондом від імені Фонду.

Постановою правління НБУ від 19 березня 2015 року № 190 ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавча дирекція Фонду рішенням від 19 березня 2015 року № 61 запровадила тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 20 березня до 19 червня 2015 року; призначила уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», яка приступає до виконання обов'язків 20 березня 2015 року відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, під час укладення 20 березня 2015 року договорів відступлення прав вимоги між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс», якими було підтверджено перехід від ПАТ «Банк «Київська Русь» до ТОВ «ФК «Фактор Плюс» прав кредитора відносно ПП «Прогресфарм» за кредитними договорами про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 березня 2013 року та 26 вересня 2012 року, а також прав кредитора відносно поручителів ПП «Прогресфарм» за договорами іпотеки, застави, поруки, якими забезпечувалось виконання умов кредитних договорів, повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради, правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту) були призупинені відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», отже, ці договори є нікчемними відповідно до частини третьої цієї статті.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування частин першої, третьої статті 36 цього Закону міститься у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року та в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 березня 2016 року, в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1474цс16 (760/12617/15-ц), прийнятій на спільному судовому засіданні судових палат у цивільних та кримінальних справах.

З огляду на положення частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за якою правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними, та встановлені обставини щодо прийняття 19 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду рішення про запровадження у ПАТ «Банк «Київська Русь» з 20 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду, яка з цього дня набула повноваження органів управління та контролю банку, голова правління банку ОСОБА_9 не мав повноважень на підписання 20 березня 2015 року від імені банку договорів відступлення прав вимоги; ці повноваження були припинені відповідно до положень частини першої статті 36 цього Закону.

Таким чином, укладені 20 березня 2015 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ФК «Фактор Плюс» договори відступлення прав вимоги № 20/03-15/1 від 20.03.2015р. та № 20/03-15/2 від 20.03.2015р. є нікчемними в силу закону, а отже такими, що не створюють юридичних наслідків для сторін.

Зважаючи на зазначене, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для встановлення нікчемності договорів, не застосувавши норми частин першої, третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За частиною першою статті 236 цього Кодексу нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення.

Пунктом 2.5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що за змістом частини другої статті 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

Згідно з частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Проте, оскільки між сторонами наявний спір щодо нікчемності таких правочинів, слід також враховувати п. 5 постанови, яка вказує, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. У цьому разі у резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Що стосується позовних вимог в частині встановлення нікчемності договору про відступлення права вимоги б/н від 20.03.2015р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позові не було надано належним чином завіреної копії вказаного договору.

В порушення норм процесуального законодавства, місцевий господарський суд не з'ясував обставин неподання позивачем копії договору, нікчемність якого позивач просить встановити.

За результатами судового засідання 07.12.2016р., проведеного за допомогою звукозаписувального пристрою, колегією суддів було зобов'язано позивача надати суду належним чином завірену копію договору про відступлення права вимоги б/н від 20.03.2015р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс».

Пунктом 3.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Крім цього, п. 4.9. постанови ПВГСУ №18 від 26.12.2011р. передбачено, що при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні

для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Позов може бути залишений без розгляду й частково, а саме в частині однієї із заявлених позовних вимог.

Припис зазначеного пункту частини першої статті 81 ГПК може застосовуватися на загальних підставах і в здійсненні перегляду справ в апеляційній і в касаційній інстанціях (щодо розгляду відповідно апеляційних і касаційних скарг).

Позивачем не було подано копію договору про відступлення права вимоги б/н від 20.03.2015р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» та не повідомлено про причини неподання, не направлено свого представника в судове засідання, призначене на 21.12.2016р., у зв'язку з чим колегія суддів позбавлена можливості перевірити зміст спірного договору, обставини його укладення, відповідність вимогам чинного законодавства та інш.

При цьому представник апелянта в судовому засіданні підтверджував укладення такого договору, але надати його копію також не зміг з підстав її відсутності в банку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає на необхідне залишити без розгляду на підставі п.5.ч.1 ст.81 ГПК України позов в частині встановлення нікчемності договору про відступлення права вимоги б/н від 20.03.2015р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс».

Посилання представників відповідача-2 та третьої особи на постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016р. у справі №826/22323/15, відповідно до якої визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19.03.2015р. №190 «Про віднесення ПАТ «Банк Київська Русь» до категорії неплатоспроможних, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 16.07.2015р. №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь», як на підставу відмови в позові, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції 26.05.2016р. вказані обставини не існували та судом не досліджувались.

Однак учасники апеляційного провадження не позбавлені права на звернення до суду з заявою про перегляд процесуальних рішень судів у даній за нововиявленими обставинами.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь", з викладених у ній підстав, підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2016р. у справі № 910/5516/16 підлягає скасуванню у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 103 ГПК України з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову, та залишення частини позовних вимог без розгляду, з підстав, викладених в постанові Київського апеляційного господарського суду.

Враховуючи викладене, керуючись п.5 ч.1 ст.81, ст. 49, 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2016р. у справі № 910/5516/16 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.05.2016р. у справі № 910/5516/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

4. Встановити нікчемність договору про відступлення права вимоги №20/03-15/1, укладений 20.03.2015р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрований в реєстрі за №469.

5. Встановити нікчемність договору про відступлення права вимоги №20/03-15/2, укладений 20.03.2015р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В. та зареєстрований в реєстрі за №470.

6. Позов в частині встановлення нікчемності договору про відступлення права вимоги б/н, укладений 20.03.2015р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» залишити без розгляду.

7. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (04071, м.Київ, вул.Хорива, 11-а, ) на користь Приватного підприємства "Прогресфарм"(67668, Одеська область, с.В.Дальник, вул.Південна, 59, ) 1378, 00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" (01133, м.Київ, вул. Щорса, 31, ) на користь Приватного підприємства "Прогресфарм" (67668, Одеська область, с.В.Дальник, вул.Південна, 59, ) 1378, 00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

9. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" (01133, м.Київ, вул. Щорса, 31, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (04071, м.Київ, вул.Хорива, 11-а, ) 3 031,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

10. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

11. Матеріали справи № 910/5516/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська