ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2016 Справа № 904/9404/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "ДНІПРОСТАЛЬ", м. Дніпропетровськ

про стягнення пені, 3% річних та інфляційних на загальну суму 140 252, 35 грн. за договором поставки

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 18-184 від 30.12.2015 року;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 143 від 01.04.2016 року.

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.12.16р., просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" (далі - відповідач) суму 130 310, 03 грн. пені, 9 023, 12 грн. 3% річних, 919, 20 грн. інфляційних, нарахованих позивачем внаслідок порушення відповідачем зобовязань за договором поставки №11-15/31 від 01.12.2014р.

Відповідач проти позову заперечує, вказує, що згідно пункту 1.2 договору поруки №38 від 11.04.2016 та пункту 1.2 договору поруки №463 від 02.06.2016 року поручитель (ТОВ «Інтерпайп Україна») зобов'язується прийняти на себе та виконати зобов'язання боржника (ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь») за Основним Договором (№11-15/31 від 01.12.2014) в частині проведення платежу в сумі, що дорівнює сумі, вказаної у рахунку кредитора та за письмовою вимогою кредитора (ПАТ «Запорізький завод феросплавів»).

За змістом пункту 1.4 вказаних договорів поруки підставою для договору поруки є дійсна вимога та рахунок кредитора до боржника, що встановлена основним договором (№11-15/31 від 01.12.2014).

Отже відповідач вважає, що в договорах поруки №38 та №463 зазначені суми оплат, що були здійснені по рахункам ПАТ «Запорізький завод феросплавів».

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

01.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів", (постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "Дніпросталь" (покупцем) укладено договір поставки №11-15/31 за умовами якого покупець зобовязується прийняти і сплатити, а постачальник поставити продукцію виробництва ПАТ "Запорізький завод феросплавів" (далі - товар) (п.1.1 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

Поставка товару здійснюється за цінами, які визначені у відповідності з умовами поставки, зазначеними у специфікаціях і включають в себе всі збори та інші обовязкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, повязані з поставкою товару (п. 2.1 Договору).

Загальна сума договору складається з загальної вартості постачань, здійснених на підставі специфікацій в період дії цього договору, які є невідємною частиною договору (2.4 Договору).

За приписами п.4.2.5 Договору покупець зобовязався провести оплату товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі "Юридичні адреси та реквізити сторін".

Пунктом 5.1 Договору передбачено що оплата за товар здійснюється покупцем у національній валюті України протягом 120 календарних днів від дати поставки товару.

Датою поставки товару та моментом переходу права власності на товар, при поставці залізничним транспортом, вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції ОСОБА_3 Придніпровської залізниці згідно п. 6.1 Договору (п. 6.1.1 Договору).

При поставці товару автотранспортом, датою поставки вважається дата передачі товару покупцеві (найманому ним перевізнику) на складі вантажовідправника, зазначена у накладній на відпуск товару. Моментом переходу права власності на товар є дата поставки товару (п. 6.2.1 Договору).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

У разі порушення покупцем термінів оплати за поставлений товар, передбачених п. 5.1, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочення оплати (п.8.6 Договору).

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд зазначає, що на виконання умов Договору позивачем в період з 20.11.15р. по 14.02.16р. було поставлено відповідачу товар, за який відповідач розрахувався з порушенням строків оплати, передбачених умовами Договору, у звязку з чим позивачем нараховано до сплати відповідачу пеню, 3% річних та інфляційні.

Так, за змістом заяви про уточнення позовних вимог від 08.12.2016 року, позивач просить суд стягнути з відповідача суму 130 310, 03 грн. пені за період з 23.03.16р. по 20.06.16р., 9 023, 12 грн. 3% річних за період з 23.03.16р. по 20.06.16р. та 919, 20 грн. інфляційних за період травень-липень 2016 року.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми пені, 3% річних та інфляційних..

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд вважає їх обґрунтованими вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

З приводу заперечень відповідача, суд, ознайомившись з первинними бухгалтерськими документами, наданими відповідачем на підтвердження своїх заперечень, та врахувавши дату проведення оплат та призначення платежу у наданих документах, дійшов висновку щодо правомірності уточнених вимог позивача.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі.

Наведене є підставою для задоволення уточнених позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 32-33, 36, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійний завод "ДНІПРОСТАЛЬ" (49051, м. Дніпропетровськ, вул. Винокурова, буд.4, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (69035, м.Запоріжжя, вул. Діагональна, буд.11, ) суму 130 310, 03 грн. пені, 9 023, 12 грн. 3% річних та 919, 20 грн. інфляційних, 2 103, 78 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст рішення підписаний 20.12.2016р.