ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2016 р. Справа № 925/1367/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

представники: позивача, відповідача: не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області справу

за позовом приватного підприємства "ТОРОС-ГРУП"

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 59 064 грн. 12 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача коштів сумі 59 064 грн. 12 коп., які включають в себе 45 000 грн. попередньої оплати, що була оплачена позивачем за товар, який відповідач зобовязався виготовити та поставити позивачу відповідно до договору № 101/15 від 15 жовтня 2015 року, але так і не поставив у встановлений в договорі строк, а попередню оплату не повернув; 3 220 грн. 01 коп. інфляційних нарахувань на суму передоплати за період з 01.12.2015 по 31.10.2016 і 1 242 грн. 74 коп. три проценти річних та 9 601 грн. 37 коп. пені за прострочення виконання зобовязання за названим договором.

07 грудня 2016 року представник позивача надіслав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу у відсутність представника позивача на підставі поданих документів, позовні вимоги позивач підтримує у повному обємі. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника позивача.

Відповідач не направив свого представника у судове засідання, не подав суду відзив на позов, про причини невиконання вимог суду не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача, за наявними у справі матеріалами, відповідно до статті 75 ГПК України, з огляду на таке. Суд вжив усіх заходів для належного повідомлення відповідача про дату і час розгляду справи, ухвали суду від 04.11.2016, 16.11.2016, 29.11.2016 надіслані за адресою відповідача, вказаною в позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, надіслання ухвал суду оформлено згідно з вимогами Інструкції з діловодства в господарських судах України, однак вказані ухвали повернуті до суду без вручення з відміткою у довідці про причину повернення "не проживає". Відповідно до пункту 20.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В пункті 3.9.1. постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" також вказано, що місцезнаходження (місце проживання) відповідача визначається за даними його державної реєстрації як суб'єкта господарювання. В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Для забезпечення повідомлення відповідачу про час і місце розгляду справи після повернення до суду вказані ухвали були повторно надіслані на адресу відповідача простою кореспонденцією. Отже, надіслання судом відповідачу ухвал за адресою, вказаною у ЄДР, є належним повідомленням відповідача про час і місце розгляду справи.

Господарським процесуальним кодексом України не встановлено обовязку суду відкладати розгляд справи у разі відсутності представника сторони чи неподання витребуваних документів. Відповідно до статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно пункту 3.9.2 постанови Пленуму ВГСУ N 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представника однієї з сторін справа може бути розглянута без його участі, якщо неявка такого представника не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain).

Неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обовязком. Також суд враховує, що 02.01.201175 закінчується строк розгляду спору, а заяви про продовження цього строку до суду не надходили.

У судовому засіданні 22.12.2016 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Продавець за договором, відповідач у справі) та Приватне підприємство "ТОРОС-ГРУП" (Покупець за договором, позивач у справі) уклали Договір № 101/15 від 15 жовтня2015 року (далі - Договір), за умовами якого Продавець зобов'язався виготовити і поставити верстат для автоматичної порізки ленти САП-012 (далі - Товар) в кількості 2 (дві) штуки, а Покупець зобов'язався оплатити та прийняти у власність Товар для власного виробництва.

Відповідно до пункту 2 Договору сума даного Договору складає 75 000 грн. відповідно до рахунку № РФ-В-101/15 від 15 жовтня 2015 року. Зазначена ціна дійсна до виконання умов цього Договору за умови, що платіж згідно з п. 4.1. проведений до 20 жовтня 2015 року.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що строк виготовлення замовленого Покупцем Товару становить не більше 45 календарних днів з дня зарахування платежу згідно з п. 4.1. на розрахунковий рахунок Продавця.

За умовою пункту 4.1 Договору оплата за Товар здійснюється на розрахунковий рахунок Продавця, за реквізитами, вказаними в рахунку, відправленому Покупцеві. Вартість Товару перераховується на рахунок Продавця протягом п'яти банківських днів з дня виставлення рахунку. Можлива оплата частинами, при умові, що перша частина буде становити не менше 60 % від загальної суми ціни договору відповідно до рахунку № РФ-В-101/15 від 15 жовтня 2015 року. Остання сума повинна бути оплачена на протязі 5-ти банківських днів після дня виготовлення верстатів, про що Продавець повідомляє Покупця.

В пункті 7.2. Договору вказано, що за прострочення передачі Товару Продавець сплачує Покупцеві, за вимогою останнього, неустойку в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за який сплачується пеня. Сума пені розраховується із кожної фактично отриманої суми.

Відповідно до пункту 10.1. Договору він набуває чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 01.12.2015 року, або до повного виконання зобовязань сторонами договору. Якщо після закінчення терміну дії договору зобовязання сторін залишаються невиконаними, то дія договору продовжується до повного їх виконання.

15.10.2015 позивач перерахував на рахунок Відповідача кошти в сумі 45 000 грн. за верстати із посиланням у призначенні платежу на рахунок-фактуру № РФ-В-101/15 від 15 жовтня 2015 року.

Відповідач не виготовив та не передав позивачу замовлений Товар у встановлений в Договорі строк, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача 45 000 грн. передоплати. А також, у звязку з простроченням виконання зобовязання позивач просить стягнути з відповідача пеню, три проценти річних та індекс інфляції з 01.12.2015 по 31.10.2016.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими до часткового задоволення, з огляду на таке.

В силу частини 1 статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько - договірними зобовязаннями.

За приписом частини 2 статті 193 ГК України майново-господарські зобовязання є одним із видів господарських зобовязань.

В силу частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 656 ЦК України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

В пункті 1.2. Договору вказана мета придбання Товару Покупцем - для власного використання.

Отже, Договір № 101/15 від 15 жовтня2015 року, за яким виникли зобовязання між сторонами, за своєю природою є договором купівлі-продажу.

За приписом статті 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України, статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із матеріалів справи вбачається і відповідачем не спростовано, що позивач перерахував відповідачу 15.10.2015 кошти в сумі 45 000 грн. за верстати із посиланням у призначенні платежу на рахунок-фактуру № РФ-В-101/15 від 15 жовтня 2015 року. Названа сума складає 60 % від ціни Договору, що відповідає умові пункту 4.1. Договору, отже, оплата частини вартості верстатів відповідає вказаній умові Договору, тому ціна цього Договору дійсна до виконання його умов, як це вказано в пункті 2.2. Договору. Факти перерахування позивачем та отримання відповідачем коштів в сумі 45 000 грн. підтверджуються випискою із банківського рахунку, актом звірки взаємних розрахунків станом на 16.08.2016, підписаним відповідачем.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що строк виготовлення замовленого Покупцем Товару становить не більше 45 календарних днів з дня зарахування платежу згідно з п. 4.1. на розрахунковий рахунок Продавця.

Отже відповідач повинен був виконати своє зобовязання та передати відповідачу 2 верстати не пізніше 30 листопада 2015 року.

За доводами позивача відповідач своє зобовязання не виконав, замовлені позивачем верстати останньому не передав.

Відповідач в установленому законом порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобовязань за Договором № 101/15 від 15 жовтня 2015 року.

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач довів і належними доказами підтвердив факт перерахування ним попередньої оплати за Договором в сумі 45 000 грн. Відповідач доводи позивача не спростував та не подав суду доказів належного виконання взятих на себе зобовязань за Договором.

За таких обставин позивач в силу частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України вправі вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати у розмірі 45 000 грн.

Решта вимог позивача підлягають до часткового задоволення з огляду на таке.

В статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Таким чином, стягнення пені із сторони, яка порушила договірне зобовязання, можливе у разі встановлення договором розміру пені за таке порушення. Як вбачається, в пункті 7.2. Договору передбачено сплату відповідачем за прострочення передачі Товару неустойки у вигляді пені в розмірі облікової ставки із фактично отриманої суми.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 9601,37 грн. за період прострочення 01.12.2015-31.05.2016, тобто за 6 місяців, що відповідає припису частини 6 статті 232 ГК України. Однак при розрахунку пені позивач безпідставно нараховує її, застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ, в той час як пунктом 7.2. Договору передбачено розмір пені - облікову ставку. З огляду на викладене, здійснивши належний розрахунок пені, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 4798 грн. 61 коп. за вказаний позивачем період.

Вимога позивача про стягнення з відповідача на підставі статті 625 ЦК України трьох процентів річних та індексу інфляції (які позивач у прохальній частині називає штрафом) не підлягає задоволенню з огляду на її безпідставність та необґрунтованість.

Зобовязання відповідача щодо передачі верстатів не є грошовим зобовязанням. Законом, зокрема частиною 2 статті 693 ЦК України, надається покупцю, який перерахував передоплату, право вибору у разі не передачі товару у встановлений строк: вимагати від продавця або передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Отже, у даному спорі право вибору було за позивачем: чи вимагати передачі верстатів, навіть із простроченням, чи вимагати повернення передоплати, і до того часу, поки позивач не повідомив відповідачу про своє рішення повернути йому суму передоплати, такий обовязок (повернення коштів) у відповідача відсутній. Тим більше, що в пункті 10.1. Договору вказано, що якщо після закінчення терміну дії договору зобовязання сторін залишаються невиконаними, то дія договору продовжується до повного їх виконання.

В пункті 5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" розяснено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає зокрема у випадках повернення сум авансу та завдатку, оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Верховний суд України у постанові від 15 жовтня 2013 року вказав, що стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України. За не поставку товару в установлений строк відповідач несе відповідальність, передбачену частиною третьою статті 693 ЦК України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Отже обовязок відповідача повернути позивачу суму попередньої оплати, на яку не було виконано передачу товару, не є грошовим у розумінні ст. 625 ЦК України, тому ні інфляційні, ні три проценти річних у такому випадку нараховуватися не можуть.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, на підставі статті 49 ГПК України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу, пропорційно розміру задоволених вимог, понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 1161 грн. 79 коп.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (Черкаська область, Черкаський район, село Білозіря, вул. Гагаріна, 181, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь приватного підприємства "ТОРОС-ГРУП" (Київська область, Києво-Святошинський район, село Лісне, вулиця Лісна, буд. 1, ідентифікаційний код 34902211) - 45000 грн. (сорок пять тисяч гривень) попередньої оплати, 4798 грн. 61 коп. (чотири тисячі сімсот девяносто вісім гривень 61 копійку) пені, 1161 грн. 79 коп. (тисячу сто шістдесят одну гривню 79 копійок) витрат на сплату судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 22.12.2016.

Суддя А.Д. Пащенко