ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.12.2016 Справа № 904/10026/16

За позовом ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ", м.Запоріжжя

до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ім. Дзержинського", м. Кам`янське

про стягнення 10 318 654,88 грн.

Суддя: Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1- довіреність № 18/185 від 17.10.16;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 10 від 29.01.16.

СУТЬ СПОРУ:

ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ім. Дзержинського" про стягнення 10 318 654,88 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням умов договору поставки №183/15-0246-02 від 30.12.14.

Ухвалою суду від 07.11.16 порушено провадження у справі та призначеної її розгляд на 30.11.16.

У судовому засіданні 30.11.16 оголошено перерву до 19.12.16.

Представник позивача у судове засідання з'явився, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. просив суд їх задовольнити, надав пояснення по справі, відповів на поставленні питання.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, надав пояснення по справі, відповів на поставленні питання. Проти позову заперечує частково, просить суд розстрочити виконання рішення суду строком на чотири місяці.

Справа розглядається за наявними матеріалами, згідно статті 75 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України).

В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 19.12.16 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Між Позивачем (постачальник) і Відповідачем (покупець) укладений договір поставки №183/15-0246-02 від 31.12.14 (договір) та додаткові угоди до нього №1,2,3. Згідно предмету цього Договору, постачальник зобовязується поставити і передати у власність покупця продукцію, а покупець прийняти та оплатити за неї ухвалені договором грошові кошти. Згідно п.1.2 договору, предметом поставки є продукція з найменуванням, вказаним у специфікаціях до цього договору. Відповідно до п. 3.1 договору, ціни на продукцію встановлюються в гривнах з врахуванням вартості пакування на умовах поставки (п.5.1 та п. 5.5 договору) і вказані в специфікаціях, які оформлені у вигляді додатків до цього договору, якщо інше не узгоджено у відповідній специфікації. Згідно п. 3.2 договору, загальна сума договору включає в себе суми усіх специфікацій, оформлених до цього договору. Відповідно до п. 11.1 в редакції додаткової угоди №1 від 23.11.15, договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами і скріплення печаткою і діє до 31.12.16 включно.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно матеріалів справи, Позивач поставив Відповідачу продукцію, на оплату якої предявлені рахунки - фактури, товарно - транспортними накладними та видатковим накладними на загальну суму 10 145 983,31 грн. (а.с.26-87), які надані до матеріалів справи.

Згідно з п. 4.1 договору, покупець оплачує продукцію шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 7 банківських днів з дати поставки на підставі рахунку на оплату, яких оформлений постачальником та наданий покупцю.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідач, свої зобовязання по оплаті в повному обсязі не виконав, здійснивши лише оплату частково на суму 19 144,65 грн. Так, за платіжним дорученням № 4322 від 13.05.16 на суму 100 000,00 грн. позивач зарахував суму 80 855,35 грн. в погашення минулої заборгованості, а 19 144,65 грн. за погашення заборгованості за рахунком - фактурою № 4-46810 від 12.02.16.

Таким чином, станом на день подання позову, заборгованість відповідача перед позивачем за основною сумою боргу становить 10 126 838,66 грн. та відповідачем не заперечується

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення основної суми боргу в розмірі 10 126 836,66 грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 191 816,22 грн. за загальний період з 24.02.16 по 24.10.16, по кожній накладній окремо.

Розрахунок 3% річних наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містить арифметичних помилок. А отже, позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

У своєму відзиві від 19.12.16 відповідач просить розстрочити рішення суду на 4 місяця.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Пунктом 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено право господарського суду за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

При цьому, застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди повинні мати на увазі таке:

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо) (п.7.1.2).

Крім того, п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Виходячи з наданих доказів, враховуючи важкий фінансовий стан заявника, приймаючи до уваги його доводи, господарський суд вважає за можливе задовольнити заяву та розстрочити виконання рішення суду від 19.12.16 на 4 місяці, починаючи з 01.01.17 щомісячно рівними частками.

Відповідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 193, 275 Господарського Кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ ім. Дзержинського" (51925, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Кірова,18-Б, код 05393043) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ" (69106, м.Запоріжжя, Північне шосе/вул. Теплична,б.22"Б"/1, код 00191885) основну суму боргу в розмірі 10 126 838,66 грн. 3% річних в розмірі 191 816,22 грн. та судовий збір у сумі 154 779,82 грн.

Розстрочити виконання рішення суду від 19.12.16 на 4 місяці, починаючи з 01.01.17 щомісячно рівними частками.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення підписано 26.12.16.

Суддя М.О.Ніколенко