КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2016 р. Справа№ 910/407/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Власова Ю.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Кирищук В.П. - дов. №91/2016/10/1719 від 17.10.2016р.

від відповідача: Дацук І.І. - дов. б/н від 12.09.2016р.

Мохонько О.А. - дов. №43-1386 від 24.11.2016р.

від третьої особи: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.02.2016р.

у справі № 910/407/16 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Комунального підприємства по утриманню житлового

господарства Дніпровського району м. Києва

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва"

про стягнення 200 641, 27 грн.

В судовому засіданні 14.12.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району в м.Києві (відповідач) про стягнення основного боргу в сумі 161 373,51 грн., інфляційних втрат в розмірі 35 721,80 грн. та 3% річних в сумі 3545,95 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.02.2016р. у справі №910/407/16 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального і процесуального права (ст..4-7,38,43 ГПК України), без належного з'ясування та обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача 21.04.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2016р. колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2016р. залучено до участі у справі третьою особою на стороні відповідача Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва".

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, відповідно до ст. 77 ГПК України у справі оголошувалась перерва, розгляд справи відкладався, останній раз на 14.12.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.12.2016р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.12.2016р. заперечували проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просили залишити її без задоволення, а рішення без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник третьої особи, в судове засідання апеляційної інстанції 14.12.2016р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини його неявки суду не відомі. Оскільки його явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21.12.2006р. між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (Публічне акціонерне товариство "Київенерго") (енергопостачальна організація) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району (абонент) було укладено договір №510112 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого відповідно до п.1.1 є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених Договором (пункт 1.1 Договору) в будинок по вул.Березняківська, 8 (додаток№9 до договору).

За умовами договору №510112 від 21.12.2006р. енергопостачальна організація зобов'язується: постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, гарячого водопостачання протягом року, в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до Договору (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 Договору); підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською держадміністрацією (підпункт 2.2.2 пункту 2.2 Договору).

Згідно п.2.3 договору №510112 від 21.12.2006р. абонент зобов'язується, в тому числі, своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії, а також забезпечувати необхідні умови для надходження теплової енергії, обслуговувати (ремонтувати) внутрішньобудинкові системи теплопостачання та власні прилади обліку теплової енергії, здійснювати підготовку власного теплового господарства.

Договір набуває чинності з дня підписання та діє до 31.12.2007р. (пункт 8.1 договору №510112 від 21.12.2006р.).

За умовами п.8.2, договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення арбітражним судом, передбачених підпунктом 6.4.1 пункту 6.4 договору; ліквідації сторін.

Припинення дії договору не звільняє абонента від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії (пункт 8.3 договору №510112 від 21.12.2006р.).

Згідно п.8.4 договору, він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Частиною першою статті 275 ГК України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

За твердженням позивача, з огляду на неналежне виконання умов договору №510112 від 21.12.2006р. у Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва утворилась заборгованість за період з 01.12.2014р. по 01.05.2015р. на загальну суму 161 373,51 грн., що і стало підставою для нарахування інфляційних втрат, 3% річних та звернення до суду з даним позовом.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог посилався на те, що з 26.04.2014р. у зв'язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", внаслідок чого заявник втратив статус виконавця комунальних послуг. Одночасно, Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва також наголошено на тому, що останній не є блансоутримувачем житлового будинку по вул. Березняківська, 8 у місті Києві, а отже, останній позбавлений права здійснювати будь-які нарахування за комунальні послуги (включаючи теплопостачання).

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд, виходив з того, що відповідач у період, за який позивачем заявлена до стягнення заборгованість за договором, не мав статусу ані балансоутримувача будинку, ані виконавця комунальних послуг, що вказує на відсутність підстав для стягнення з останнього плати за теплопостачання у гарячій воді, що здійснювалось до будинку 8 по вул.. Березняківській в м.Києві на підставі договору №5120112 від 21.12.2006р.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду виходячи з наступного.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором з постачання теплової енергії у гарячій воді.

Частинами 1, 2 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами шостою та сьомою статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

За приписами ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що суб'єктами у сфері житлово-комунальних послуг є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, відповідно до розпорядження №335 від 17.06.2013р. Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації "Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації" з 02.09.2013р. на праві господарського відання житловий будинок у місті Києві по вул.Березняківська, 8 (додаток №2 до розпорядження) закріплено за Комунальним підприємством "Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва".

30.10.2013р. вказана будівля була прийнята Комунальним підприємством "Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва" на баланс, про що складено акт б/н від 30.10.2013р. прийняття - передачі.

Тобто, з наведеного моменту відповідачем було втрачено статус балансоутримувача будинку у місті Києві по вул.Березняківська, 8, до якого здійснювалось постачання теплової енергії на підставі договору №510112 від 21.12.2006р.

Згідно рішення №823/1687 від 23.07.2015р. Київської міської ради "Про припинення комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" шляхом приєднання його до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва" Київська міська рада вирішила припинити комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" шляхом приєднання його до комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва. Встановити, що комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва є правонаступником усіх прав, обов'язків та майна припиненого Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва". Затвердити в установленому порядку передавальний акт.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст.34 ГПК України докази затвердження на підставі рішення №823/1687 Київської міської ради передавального акту, а отже, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав вважати, що до відповідача перейшли права та обов'язки Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва", в тому числі, щодо утримання будинку у місті Києві по вул.Березняківська, 8.

За таких обставин, у спірний період з грудня 2014р. по травень 2015р. Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва не було балансоутримувачем будинку, до якого здійснювалось теплопостачання на підставі спірного правочину, що вказує на відсутність підстав для стягнення з вказаної особи плати за спожиту теплову енергію згідно умов договору №510112 від 21.12.2006р.

Одночасно, місцевим господарським судом вірно прийнято до уваги, що 26.04.2014р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії".

Вказаним законом було внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Крім того, було доповнено статтю 29 частиною 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно зі статтею 11, частинами першою та другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів.

Таким чином, з моменту набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" відповідач втратив статус виконавця комунальних послуг.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

19.05.2015р. Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району в м.Києві направлено Публічному акціонерному товариству "Київенерго" лист №47/1585, в якому просило припинити з 15.04.2015 дію ряду договорів, в тому числі, договору №510112.

Позивач у листі № 029/53/1/10292 від 28.08.2015р. не заперечував проти припинення дії договору №510112 з 01.09.2015р.

Таким чином, договір за взаємною згодою сторін припинив свою дію з 01.09.2015, оскільки контрагентами було досягнуто згоди щодо приведення своєї діяльності у відповідність до вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії".

Приймаючи до уваги вищенаведені норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що відповідач у період з 01.12.2014р. по 01.05.2015р., за який позивачем заявлена до стягнення заборгованість за договором №510112 від 21.12.2006р., не мав статусу ані балансоутримувача будинку, ані виконавця комунальних послуг, доказів затвердження передавального акту між відповідачем та третьою особою матеріали справи не містять, відповідач не набув статусу правонаступника 3-ї особи - балансоутримувача будинку у спірний період.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи листів від 21.10.2014 №103/46-5801 та від 21.10.2014 №103/46-5799, третя особа КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» просила позивача у зв'язку з початком опалювального сезону 2014-2015р.р. надати дозвіл на подачу теплоносія на всі об'єкти теплоспоживання та до господарчих блоків, зазначених в додатках до заяв. Заявник зобов'язувався забезпечити безаварійну та ефективну експлуатацію теплоспоживаючого обладнання і зазначив, що несе за це відповідальність в повному обсязі згідно з чинним законодавством.

Листом від 05.11.2014 №103/46-6128, зареєстрованого позивачем 05.11.2014р., третя особа просила позивача надати дозвіл на подачу теплоносія до господарчих блоків згідно додатку, зокрема по вул. Березняківська,8 по договору №510112, а згідно листа від 19.01.2015р. за №03/46-221 просила позивача укласти з нею договір про надання послуг з централізованого теплопостачання до господарчого блоку за спірною адресою.

При цьому прохання відповідача про надання дозволу на подачу теплоносія до господарчого блоку за адресою вул. Березняківська, 8 (договір №510112), оформлене листом від 06.11.2014р., та корінець наряду №603 від 20.11.2014 на підключення не свідчать про обов'язок відповідача оплатити вартість наданих послуг, оскільки балансоутримувачем у заявлений період була третя особа, належних та допустимих доказів правонаступництва відповідача матеріали справи не містять.

Наявні матеріали справи свідчать про відсутність підстав для стягнення з відповідача плати за теплопостачання у гарячій воді, що здійснювалось до будинку у місті Києві по вул.Березняківська, 8 на підставі договору №510112 від 21.12.2006р.

У зв'язку з цим доводи апелянта про ухилення відповідача від того факту, що він є балансоутримувачем та повинен сплатити позивачу заборгованість за спірний період є необґрунтованими.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м.Києва основного боргу в сумі 161 373,51 грн., інфляційних втрат в розмірі 35 721,80 грн. та 3% річних в сумі 3545,95 грн.

Інших доводів, які б спростували законність ухваленого судом першої інстанції рішення апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.02.2016р. у справі №910/407/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.02.2016р. у справі №910/407/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/407/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Л. Власов