ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.12.2016р. Справа №905/3228/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврозв'язок", м.Харків

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", м.Добропілля

про стягнення заборгованості в сумі 7132,87 грн

Суддя Г.В. Левшина

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 - директор

Від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Єврозв'язок", м.Харків, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", м.Добропілля, про стягнення заборгованості в сумі 7132,87 грн., у тому числі основний борг в сумі 4026,00 грн., три проценти річних в сумі 263,23 грн. та інфляція в сумі 2843,64 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на договір №ЦД-2014/70-КП від 06.02.2014р., специфікації від 06.02.2014р., 25.06.2014р., видаткові накладні №978 від 25.07.2014р., №ЕС-0000112 від 03.03.2014р., рахунки на сплату №№3621 від 24.07.2014р., ЕС-0002757 від 26.02.2014р.

Відповідач заперечень проти позовних вимог не надав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

06.02.2014р. між сторонами був підписаний договір поставки №ЦД-2014/70-КП, за умовами якого позивач зобовязався поставити у власність відповідача продукцію та/або обладнання виробничо-техничного призначення. надалі - продукцію, в асортименті, у кількості, в строки, за ціною та за якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі та специфікакціях, що є невідємними частинами договору, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити вартість продукції за умовами договору.

Поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, за якісними характеристиками і в терміни, узгоджені сторонами в специфікаціях до цього договору (п.4.1 договору).

За змістом специфікації від 25.06.2014р. до договору постачанню позивачем відповідачу підлягав товар на суму 4026,00 грн. в строк до 30.07.2014р. Умови поставки: DDP (інкотермс-2000): Донецька область, м.Добропілля, вул.Київська, 1.

Згідно умов специфікації від 06.02.2014р. до договору умови поставки: DDP (ІНКОТЕРМС - 2000), Донецька область, м.Добропілля, вул.Київська, 1, ПАТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ". Постачанню підлягає товар на суму 2285,10 грн. в строк до 25.02.2014р.

Виходячи зі змісту наданих до матеріалів справи видаткових накладних №ЕС-0000112 від 03.03.2014р., №978 від 25.07.2014р. позивачем було передано, а відповідачем прийнято продукцію на суму 6311,11 грн.

Факт постачання позивачем товару на вказану суму з боку відповідача не спростований.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 5.3 договору №ЦД-2014/701-КП від 06.02.2014р. встановлено, що розрахунки за поставлену продукцію здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на 60 (шестидесятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції. У разі, якщо термін оплати припадає на вихідний/неплатіжний день, оплата здійснюється на наступний банківський день.

За змістом специфікації від 25.06.2014р., специфікації від 06.02.2014р. до договору умови оплати наступні: на 60 календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції.

Таким чином, відповідач мав сплатити вартість отриманого товару:

- за видатковою накладною №978 від 25.07.2014р. на суму 4026,00 грн. в строк до 22.09.2014р.;

- за видатковою накладною №ЕС-0000112 від 03.03.2014р. на суму 2285,10 грн. в строк до 05.05.2014р.

Згідно виписки за особовим рахунком від 29.05.2014р. відповідачем перераховано позивачу грошові кошти в сумі 2285,10 грн.

За таких обставин, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 4026,00 грн. за договором №ЦД-2014/70-КП від 06.02.2014р. всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач не виконав, а зобовязання зі сплати вартості товару в сумі 2285,10 грн. виконав з простроченням.

Відповідач заперечень проти вказаних позовних вимог не надав.

Як наслідок, позов в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 4026,00 грн. є правомірним та підлягає задоволенню.

За приписом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України заявлені вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних в сумі 263,23 грн. за період з 23.09.2014р. по 14.11.2016р. та інфляцію в сумі 2843,64 грн. за травень 2014р. та за період з жовтня 2014р. по жовтень 2016р.

За висновками суду, розрахунок трьох процентів річних та інфляції за період з жовтня 2014р. по жовтень 2016р., проведений позивачем, є арифметично вірним, таким, що відповідає законодавству, фактичним обставинам та матеріалами справи, внаслідок чого позов в цій частині вимог підлягає задоволенню.

Одночасно, щодо вимог про стягнення інфляції за травень 2014р., нарахованої внаслідок прострочення виконання відповідачем своїх зобовязань з оплати вартості товару за видатковою накладною №ЕС-0000112 від 03.03.2014р. на суму 2285,10 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, виходячи з того, що відповідач мав сплатити вартість отриманого від позивача товару за видатковою накладною №ЕС-0000112 від 03.03.2014р. в строк до 05.05.2014р., враховуючи, що фактично дана заборгованість була сплачена відповідачем 29.05.2014р., нарахування інфляції за травень 2014р. є неправомірним, внаслідок чого позов в цій частині вимог підлягає залишенню без задоволення.

Судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврозв'язок", м.Харків до ОСОБА_1 акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ", м.Добропілля про стягнення заборгованості в сумі 7132,87 грн., у тому числі основний борг в сумі 4026,00 грн., три проценти річних в сумі 263,23 грн. та інфляція в сумі 2843,64 грн., задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (85000 Донецька область, м.Добропілля, вул.Київська,1, п/р 0458 в ПАТ "ПУМБ" м.Донецьк, МФО 334851, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврозвязок" (61204 АДРЕСА_1, поштова адреса: 61166 м.Харків, пр.Леніна, 40, оф.22, рах.№5700 в АТ «Укрсиббанк» м.Харків, МФО 351005, ) основний борг в сумі 4026,00 грн., три проценти річних в сумі 263,23 грн. та інфляцію в сумі 2756,81 грн., всього заборгованість в сумі 7046 грн. 04 коп., судовий збір в сумі 1361 грн. 23 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 20.12.2016р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина