РІШЕННЯ

20 грудня 2016 року Справа № 913/1171/16

Провадження № 17/913/1171/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО», м. Обухів Київської області,

до Фермерського господарства «ЗАПОВІДНЕ», м. Довжанськ Луганської області,

про стягнення 417852,62 грн.

Суддя Фонова О.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача представник не прибув.

Суть спору: позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 602263,54 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 06.12.2016 №0216/16), з яких:

- за договором №174-Л від 08.10.2012 109620,00 грн. основний борг, 148,49 грн. відсотки за користування товарним кредитом, 99497,72 грн. 28 % річних, 107317,98 грн. інфляційні втрати;

- за договором №183-Л від 21.11.2012 12860,24 грн. основний борг, 10,70 грн. відсотки за користування товарним кредитом, 11463,58 грн. 28 % річних, 12590,17 грн. інфляційні втрати;

- за договором №41-Л від 21.11.2012 86900,70 грн. основний борг, 72,91 грн. відсотки за користування товарним кредитом, 77218,47 грн. 28 % річних, 84562,58 грн. інфляційні втрати.

Від відповідача до суду надійшли відзиви на позовну заяву від 05.12.2016 та від 12.12.2016, в яких позовні вимоги він визнає частково в загальній сумі 209613,04 грн., з яких:

- 109620,00 грн. - основний борг та 148,49 грн. відсотки за користування товарним кредитом за договором №174-Л від 08.10.2012;

- 12860,24 грн. основний борг та 10,70 грн. відсотки за користування товарним кредитом за договором №183-Л від 21.11.2012;

- 86900,70 грн. основний борг та 72,91 грн. відсотки за користування товарним кредитом за договором №41-Л від 21.11.2012.

Відповідач на підтвердження вказаної суми боргу надав ОСОБА_1 звірки взаємних розрахунків станом за період: 01.01.2013 22.01.2014, підписаний сторонами та скріплений печатками підприємств (а.с.133).

Іншу частину позовних вимог 28 % річних від суми прострочення платежу та інфляційні нарахування в загальній сумі 362490,18 грн. відповідач вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідач заявив про застосування позовної давності до тієї частини позовних вимог, строк позовної давності яких сплинув, в тому числі щодо заборгованості в сумі 16149,20 грн.

19.12.2016 від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог №0612/16-2 від 16.12.2016, з якої вбачається, що позивач не стягує з відповідача 28 % річних, збільшив період нарахування інфляційних витрат, включивши до періоду листопад 2016 року, та просить стягнути з відповідача 417852,62 грн., з яких:

- за договором №174-Л від 08.10.2012 109620,00 грн. основний борг, 148,49 грн. відсотки за користування товарним кредитом, 109291,14 грн. інфляційні втрати;

- за договором №183-Л від 21.11.2012 12860,24 грн. основний борг, 10,70 грн. відсотки за користування товарним кредитом, 12821,65 грн. інфляційні втрати;

- за договором №41-Л від 21.11.2012 86900,70 грн. основний борг, 72,91 грн. відсотки за користування товарним кредитом, 86126,79 грн. інфляційні втрати.

Крім того, позивач просить повернути з бюджету судовий збір у розмірі 2766,16 грн.

Представник позивача надав докази надіслання цієї заяви на електронну адресу відповідача, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України зменшення розміру позовних вимог є правом позивача. Тому, та з урахуванням дотримання всіх вимог, зменшення розміру позовних вимог за вказаною заявою позивача прийнято судом до розгляду.

Також від представника позивача надійшли письмові пояснення від 16.12.2016 №1612/16-1, в яких він конкретизував підстави виникнення заборгованості в сумі 209380,94 грн.

Так, за договором №174-Л від 08.10.2012 відповідач 31.10.2012 сплатив 47880,00 грн. на погашення частково суми 157500,00 грн. за видатковою накладною від 14.11.2012 №13007 (157500,00 грн. - 47880,00 грн.), сума заборгованості складає 109620,00 грн.

За договором №183-Л від 21.11.2012 відповідач 22.11.2012 сплатив 93470,80 грн. на погашення повністю суми 85504,32 грн. за видатковою накладною від 15.04.2013 №16020 та частково суми 20826,72 грн. за видатковою накладною від 22.04.2013 №16874 (20826,72 грн. 7966,48 грн.), сума заборгованості складає 12860,24 грн.;

За договором №41-Л від 21.11.2012 відповідач 11.04.2013 сплатив 41400,72 грн. (додатком №1/СА000002955 від 05.04.2013 визначений строк оплати до 08.04.2013) на погашення частково суми 82801,44 грн. за видатковою накладною від 15.04.2013 №16041 (82801,44 грн. - 41400,72 грн.), сума заборгованості складає 41400,72 грн. Заборгованість за видатковими накладними від 15.04.2013 № 16029 від 15.04.2013 на суму 32400,00 грн та від 17.05.2013 № 19918 на суму 13099,98 грн. не оплачена.

Щодо застосування позовної давності до тієї частини позовних вимог, строк позовної давності яких сплинув, позивач, посилаючись на ст.264 ЦК України та п.4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», зазначив, що відповідачем, в межах строку позовної давності, який мав закінчитися щодо частини зобовязань 02.08.2016, 02.09.2016, 02.10.2016 та 02.11.2016 було підписано ОСОБА_1 звірення взаємних розрахунків, в якому відповідач визнає суму заборгованості перед позивачем в розмірі 209529,05 грн. (з врахуванням нарахованих відсотків за користування товарним кредитом).

ОСОБА_1 звірення розрахунків зі сторони відповідача підписано директором ФГ «Заповідне», тобто є дією, яка свідчить про визнання боргу. Зі сторони позивача даний ОСОБА_1 звірки теж підписано повноважною особою, адміністратором з обліку та адміністрування ОСОБА_2 Той факт, що вона мала повноваження на підписання вказаного акта звірки підтверджується посадовою інструкцією адміністратора з обліку та адміністрування, в п. 9 розділу 2 якого вказано, що до обовязків даної посадової особи входить проведення інвентаризації розрахунків з постачальниками товарів та послуг для представництва та покупцями товарів, та проведення щоквартальних звірок розрахунків з ними.

Отже, позивач наполягає, що оскільки даний ОСОБА_1 звірення розрахунків датований 31.10.2013, то строк позовної давності має скінчитися 31.10.2016. Позовна заява подана (здана до відділення звязку) раніше вказаної дати. Крім того, до відзиву відповідачем було додано інший акт звірення розрахунків - станом на 22.01.2014. В такому випадку строк позовної давності має скінчитися 22.01.2017.

Представник позивача разом з письмовими поясненнями надав копії посадової інструкції адміністратора з обліку та адміністрування представництва ТОВ «Спектр Агро», яка долучена до матеріалів справи.

Дослідивши обставини справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, суд

в с т а н о в и в:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР-АГРО» (позивач у справі), як Постачальником, та Фермерським господарством «ЗАПОВІДНЕ» (відповідач у справі), як Покупцем, були укладені договори поставки на умовах товарного кредиту №174-Л від 08.10.2012 (далі Договір №174-Л а.с.14,15), №183-Л від 21.11.2012 (далі Договір №183-Л а.с.17,18) та №41-Л від 19.03.2013 (далі Договір №41-Л а.с.22,23).

Відповідно до п. 1.1. Договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л, в строки, визначені Договором, Постачальник зобовязується передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі товар), а Покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену Договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом у сумі, визначеній відповідно до умов Договору.

Пунктом 2.7 Договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л, визначено, що Покупець проводить розрахунки з Постачальником на умовах внесення оплати вартості товару, визначеної із врахуванням вимог п.п. 2.2-2.4 Договору, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних в Додатках до Договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на банківський рахунок Постачальника.

Згідно з п. 2.8 Договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л, за користування товарним кредитом, Покупець сплачує на користь Постачальника відсотки, розмір яких передбачений Додатком до Договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обовязковій оплаті Покупцем.

Також згідно п. 2.12 Договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л, відсотки за користування товарним кредитом, нараховуються Постачальником щомісячно. До 5 (пятого) числа місяця наступного за розрахунковим, сторони підписують акт надання (приймання-передачі) послуг товарного кредитування. Акт про надання послуг товарного кредитування надсилається Постачальником на адресу Покупця, що вказана в тексті Договору. Покупець зобовязується підписати акт та повернути його протягом 1 дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається Постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним Покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) Товару, відповідно до затвердженого Графіку оплати товару Покупцем в Додатку № 1 до Договору.

Відповідно до пункту 7.2 Договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л, у випадках порушення умов Договору, Постачальник має право шляхом направлення письмового повідомлення Покупцю, притягти його до відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті у встановлені Договором терміни вартості (ціни) товару та/або відсотків за користування товарним кредитом. За порушення даних Договору Покупець:

а) сплачує за кожен день прострочення на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення;

б) сплачує штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобовязання;

в) сплачує на користь Постачальника штраф за неправомірне користування коштами в розмірі 28% річних з простроченої суми.

Згідно з п. 7.4 Договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л, сторони домовились, що моментом притягнення до відповідальності, передбаченої в п. 7 Договорів, є дата отримання повідомлення в письмовій формі від іншої сторони про порушення умов договору і притягнення сторони-порушника до відповідальності.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що поставив відповідачу товар на виконання умов Договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л на загальну суму 392132,46 грн., що підтверджується видатковими накладними: №13007 від 14.11.2012, №16020 від 15.04.2013, №16874 від 22.04.2013, №16029 від 15.04.2013, №16041 від 15.04.2013, №19918 від 17.04.2013 (а.с.27-32).

Товар одержував директор ФГ «Заповідне» ОСОБА_3. Позивачем надані копії довіреностей від 11.04.2013 №3, від 15.04.2013 №4, від 22.04.2013 №7, від 17.05.2013 №12, що видані ОСОБА_3, які засвідчені печаткою відповідача (а.с.33-36).

Позивачем на оплату відсотків у загальній сумі 232,10 грн. за Договорами №174-Л, №183-Л, №41-Л товарного кредиту відповідачу були виставлені акти надання послуг (а.с.37-43), які підписані з виконавцем та замовником, а саме:

- №13525 від 01.01.2013 на суму 28,12 грн., №28090 від 03.09.2013 на суму 76,40 грн., №60 від 09.01.2014 на суму 43,97 грн. (договір №174-Л від 08.10.2012);

- №28091 від 03.09.2013 на суму 5,54 грн., №61 від 09.01.2014 на суму 5,16 грн. (договір №183-Л від 21.11.2012);

- №28060 від 03.09.2013 на суму 38,05 грн., №62 від 09.01.2014 на суму 34,86 грн. (договір №41-Л від 19.03.2013).

В порушення умов Договорів №174-Л, №183-Л, №41-Л відповідач свої зобовязання щодо оплати товару виконав частково на загальну суму 182751,52 грн., з яких:

- 47880,00 грн. сплачена 31.10.2012 на погашення частково суми 157500,00 грн. за видатковою накладною від 14.11.2012 №13007 (договір №174-Л від 08.10.2012);

- 93470,80 грн. сплачена 22.11.2012 на погашення повністю суми 85504,32 грн. за видатковою накладною від 15.04.2013 №16020 та частково суми 20826,72 грн. за видатковою накладною від 22.04.2013 №16874 (договір №183-Л від 21.11.2012);

- 41400,72 грн. сплачена 11.04.2013 на погашення частково суми 82801,44 грн. за видатковою накладною від 15.04.2013 №16041 (договір №41-Л від 21.11.2012).

У звязку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 209380,94 грн., за стягненням якої позивач звернувся до суду, а саме:

- 109620,00 грн. - за договором №174-Л від 08.10.2012 (за видатковою накладною від 14.11.2012 №13007);

- 12860,24 грн. - за договором №183-Л від 21.11.2012 (за видатковою накладною від 22.04.2013 №16874);

- 86900,70 грн. - за договором №41-Л від 21.11.2012 (частково за видатковою накладною від 15.04.2013 №16041 на суму 41400,72 грн. та повністю за видатковими накладними від 15.04.2013 № 16029 від 15.04.2013 на суму 32400,00 грн та від 17.05.2013 № 19918 на суму 13099,98 грн.).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування товарним кредитом у загальній сумі 232,10 грн., згідно наданих позивачем розрахунків, які додані до заяви про зменшення позовних вимог від 16.12.2016 №0612/16-2, з яких:

- 148,49 грн. за договором №174-Л від 08.10.2012;

- 10,70 грн. - за договором №183-Л від 21.11.2012;

- 72,91 грн. - за договором №41-Л від 21.11.2012.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування за період з жовтня 2013 року по листопад 2016 року (включно) в загальній сумі 208239,58 грн., згідно наданих позивачем розрахунків, які додані до заяви про зменшення позовних вимог від 16.12.2016 №0612/16-2, з яких:

- 109291,14 грн. за договором №174-Л від 08.10.2012;

- 12821,65 грн. за договором №183-Л від 21.11.2012;

- 86126,79 грн. за договором №41-Л від 21.11.2012.

Відповідач позовні вимоги визнає частково з підстав викладених вище у відзивах на позовну заяву від 05.12.2016 та 12.12.2016.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи позивача та надані ним докази, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено статтею 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов'язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

З моменту передання товару, проданого в кредит, і до його оплати продавцю належить право застави на цей товар.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами Договору позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними №16020 від 15.04.2013 на суму 85504,32 грн., №16874 від 22.04.2013 на суму 20826,72 грн., №16029 від 15.04.2013 на суму 32400,00 грн., №16041 від 15.04.2013 на суму 82801,14 грн., №19918 від 17.05.2013 грн.

Щодо видаткової накладної №13007 від 14.11.2012 на суму 157500,00 грн., неоформлена копія якої є в матеріалах справи, суд зазначає, що позивачем надано акт від 28.01.2016 № 2 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду (а.с.45), згідно якого видаткові накладні за 2012 рік було знищено шляхом спалення.

Водночас, позивачем надано податкові накладні від 31.10.2012 № 1218 та від 14.11.2015 № 357 на суми 47880,00 грн. та 109620,00 грн. відповідно, всього на суму 157500,00 грн. ОСОБА_1 свідчить про підтвердження господарської операції з поставки насіння соняшника КВС-Геліа 06* на суму 157500,00 грн., 47880,00 грн. з яких було сплачено відповідачем в якості авансу.

Факт отримання товару відповідачем, підтверджується довіреностями на отримання цінностей від 11.04.2013 №3, від 15.04.2013 №4, від 22.04.2013 №7, від 17.05.2013 №12.

У звязку з викладеним, позивачем підтверджено наявність заборгованості у сумі 209380,94 грн., а саме:

- 109620,00 грн. - за договором №174-Л від 08.10.2012 (за видатковою накладною від 14.11.2012 №13007, строк оплати до 01.10.2013);

- 12860,24 грн. - за договором №183-Л від 21.11.2012 (за видатковою накладною від 22.04.2013 №16874, строк оплати до 01.10.2013);

- 86900,70 грн. - за договором №41-Л від 21.11.2012 (частково за видатковою накладною від 15.04.2013 №16041 на суму 41400,72 грн. (строк оплати до 01.11.2013) та повністю за видатковими накладними від 15.04.2013 № 16029 від 15.04.2013 на суму 32400,00 грн. (строк оплати до 01.10.2013) та від 17.05.2013 № 19918 на суму 13099,98 грн. (строк оплати до 01.10.2013).

Згідно зі ст. 530 ЦК України законодавцем передбачено - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем заявлено застосування наслідків пропуску позовної давності до всіх вимог, з яких вона пропущена.

Стосовно застосування позовної давності до вимог, які є предметом розгляду даної справи, суд зазначає наступне.

Статтями 256-257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Кінцевий строк виконання обовязку щодо оплати товару настає:

- для боргу в сумі 109620,00 грн. - за договором №174-Л від 08.10.2012 до 01.10.2013, тобто по 30.09.2013 включно;

- для боргу в сумі 12860,24 грн. - за договором №183-Л від 21.11.2012 до 01.10.2013, тобто по 30.09.2013 включно;

- для боргу в сумі 86900,70 грн. - за договором №41-Л від 21.11.2012 (частково за видатковою накладною від 15.04.2013 №16041 на суму 41400,72 грн. - до 01.11.2013, тобто по 31.10.2013 включно) та повністю за видатковими накладними від 15.04.2013 № 16029 від 15.04.2013 на суму 32400,00 грн. до 01.10.2013, тобто по 30.09.2013 включно.

Отже, позовна давність починає перебіг з наступної дати після вказаних вище дат кінцевих оплат.

Статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідачем заявлено про застосування позовної давності до спірних правовідносин. Проте, ним були вчинені дії, що свідчать про визнання боргу, а саме, складення та підписання акту звірення розрахунків між сторонами за період з січня по жовтень 2013 року (а.с.44). У вказаному акті зазначено, що станом на 31.10.2013 заборгованість на користь позивача складає 209529,05 грн. Водночас, акт не містить посилання на договори, розрахунки за якими звіряються. Є посилання тільки на номер та дату накладних.

Так, вказаний акт містить посилання на наявність боргу за накладними №16874 від 22.04.2013, №16029 від 15.04.2013, №16041 від 15.04.2013, №19918 від 17.05.2013, стягнення боргу за якими просить здійснити позивач у заявлених сумах.

Водночас, вказаний акт не містить посилань на борг в сумі 109620,00 грн. за накладною № 13007 від 14.11.2012.

З наведеного вбачається, що відбулось переривання позовної давності з 31.10.2013. З цієї дати позовна давність розпочала перебіг заново, а тому трирічний строк позовної давності закінчився 31.10.2016. Позивач звернувся до суду з позовною заявою 20.10.2016 згідно відмітки штемпелю на поштовому конверті.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність пропуску позовної давності позивачем за вимогами про стягнення боргу в загальній сумі 99760,94 грн., з яких:

- 12860,24 грн. - за договором №183-Л від 21.11.2012 (за видатковою накладною від 22.04.2013 №16874, яка відображена у акті звірення розрахунків);

- 86900,70 грн. - за договором №41-Л від 21.11.2012 (частково за видатковою накладною від 15.04.2013 №16041 на суму 41400,72 грн. та повністю за видатковими накладними від 15.04.2013 № 16029 на суму 32400,00 грн. та від 17.05.2013 № 19918 на суму 13099,98 грн., які відображені у акті звірення розрахунків.

З огляду на зазначене, вказані суми боргу підлягають стягненню.

Згідно частин 3-4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, оскільки вказаний акт не містить посилань на борг в сумі 109620,00 грн. за накладною № 13007 від 14.11.2012, а інших доказів переривання позовної давності за цією вимогою позивачем не надано, суд дійшов висновку про пропуск позовної давності та відмову у задоволенні позову в цій частини.

Позивачем, у звязку з порушенням строків виконання грошового зобовязання відповідачем, також заявлено до стягнення інфляційні нарахування в сумі 208239,58 грн., нараховані на зобовязання за видатковими накладними: №13007 від 14.11.2012 на суму 109620,00 грн., №16874 від 22.04.2013 на суму 12860,24 грн., частково за видатковою накладною №16041 від 15.04.2013 на суму 41400,72 грн. та повністю за видатковими накладними № 16029 від 15.04.2013 на суму боргу 32400,00 грн. та № 19918 від 17.05.2013 на суму боргу 13099,98 грн. за періоди, зазначені вище, згідно наданого до матеріалів справи розрахунку, зокрема за загальний період з жовтня 2013 року по листопад 2016 року.

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобовязання.

Отже, вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань в сумі 98948,44 грн., зокрема, за договором № 183-Л від 21.112012 в сумі 12821,65 грн. та за договором № 41-Л від 19.03.2013 в сумі 86126,79 грн. є арифметично вірно обрахованими, обґрунтовано заявленими та підлягають задоволенню.

Як встановлено у статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З огляду на зазначене, до задоволення також не підлягають і вимоги про стягнення інфляційних нарахувань у сумі 109291,14 грн. та відсотки за користування товарним кредитом в сумі 148,49 грн., нараховані на суму боргу 109620,00 грн. за договором № 174-Л від 08.10.2012.

Позивачем заявлено до стягнення відсотки за користування товарним кредитом згідно пункту 2.8 Договору в сумі 10,70 грн. за договором № 183-Л від 21.112012 та в сумі 72,91 грн. за договором № 41-Л від 19.03.2013.

Нарахування відсотків за користування товарним кредитом у відповідності до пунктів 2.8, 2.12 Договорів підтверджується підписаними сторонами актами надання послуг №№ 28091, 62, 28060, 62 (а.с.40-43).

ОСОБА_1 суми є обґрунтованими, вірно нарахованими, визнаними відповідачем, а тому задовольняються судом в загальній сумі 83,61 грн.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в сумі 99760,94 грн. основного боргу, інфляційних нарахувань в сумі 98948,44 грн. та відсотків за користування товарним кредитом в сумі 83,61 грн. В решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

В заяві про зменшення позовних вимог № 0612/16-2 від 16.12.2016 позивач просить суд повернути судовий збір в частині зменшення.

З урахуванням викладеного, судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог, згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Судовий збір в сумі 2313,76 грн. повертається позивачу в частині зменшення позовних вимог за його клопотанням відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» за ухвалою суду від 26.12.2016.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства «ЗАПОВІДНЕ», Луганська обл., м. Довжанськ, вул. Горіхова, буд. 1, ідентифікаційний код 36316204, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектр-Агро», Київська обл., м. Обухів, вул. Промислова, буд. 20, ідентифікаційний код 36348550, заборгованість у сумі 99760,94 грн., відсотки за користування товарним кредитом в сумі 83,61 грн., інфляційні нарахування у сумі 98948,44 грн., судовий збір у сумі 2981,90 грн., видати наказ.

3. В решті позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення: 26.12.2016.

Суддя О.С. Фонова