ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"20" грудня 2016 р. Справа № 911/4610/15

за позовною заявою ОСОБА_1, Донецька обл., м. Дзержинськ (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до відповідача Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», Київська обл., м. Вишгород ()

про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди

в межах справи № 911/4610/15

за заявою Державного підприємства «Регіональні електричні мережі», Київська обл., м. Вишгород () - заявник/боржник

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

учасники у справі згідно протоколу (формуляру) судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

у провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/4610/15 за заявою ДП «Регіональні електричні мережі» про банкрутство за загальною процедурою банкрутства, передбаченою Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі також: «Закон про банкрутство»).

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.11.2015 порушено провадження у справі № 911/4610/15; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Боржника; вирішено інші процедурні питання у справі.

18.07.2016 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 від 11.07.2016 б/№ (вх. № 2339/16) в межах даної справи про банкрутство Боржника про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди, згідно якої Позивач просить суд стягнути 4841,90 грн. заборгованості по заробітній платі, 95893,71 грн. середнього заробітку за період з 27.01.2015 по 11.07.2016 та 50000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 17.10.2016 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду в межах справи № 911/4610/15 про банкрутство ДП «Регіональні електричні мережі» та призначено судове засідання на 15.11.2016. В подальшому розгляд позовної заяви було відкладено на 20.12.2016.

11.08.2016 до суду надійшов відзив Відповідача від 02.08.2016 № 1534 (вх. № 16649/16) на позовну заяву, згідно якого Відповідач повністю заперечив проти позову.

15.11.2016 на електронну пошту суду надійшла заява Позивача про розгляд справи без участі представника Позивача.

20.12.2016 до суду надійшли письмові доповнення Відповідача від 15.12.2016 № 2460 (вх. № 26182/16) до відзиву на позов.

20.12.2016 у судове засідання з'явились представники Відповідача та ГТУ юстиції у Київській області і надали пояснення у справі. Позивач у судове засідання не з'явився, згідно поданого до суду клопотання просив розглядати справу без його участі.

Детально розглянувши позовну заяву, відзиви Відповідача, заслухавши пояснення представників Відповідача, судом встановлено наступне.

У своєму позові Позивач просить суд стягнути з Відповідача 4841,90 грн. заборгованості по заробітній платі, 95893,71 грн. середнього заробітку за період з 27.01.2015 по 11.07.2016 та 50000,00 грн. моральної шкоди.

Як зазначає у позові Позивач, 27.01.2015 відповідно до запису в трудовій книжці її було звільнено з займаної посади електромонтера з обслуговування підстанцій 3 розряду Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу № 10К від 27.01.2015.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В той же час, на її звернення до Відповідача про надання роз'яснень щодо остаточного розрахунку та відповідних довідок, Позивачем було отримано лист від 01.04.2016 № 551 за підписом директора Донецької філії ОСОБА_2 про те, що первинну бухгалтерську документацію підприємства було втрачено, у зв'язку з чим філія не має можливості належним чином розрахувати та провести розрахунок при звільненні.

В подальшому Позивач звернулась до Пенсійного фонду України у м. Дзержинську з заявою про надання даних з системи персоніфікованого обліку та отримала довідку за формою ОК-7 від 18.04.2016, а також отримала від АТ «Ощадбанк» виписку про рух коштів на картковому зарплатному рахунку.

Як вказує Позивач, нею було проведено математичні розрахунки шляхом співставлення відомостей з системи персоніфікованого обліку та зарплатного рахунку, внаслідок чого нею було встановлено недоплату Відповідачем заробітної плати в розмірі 4841,90 грн.

Заперечуючи проти позову Відповідач у своїх відзивах та поясненнях зазначає таке.

З 07.04.2014 на території Донецької та Луганської областей організованими озброєними угрупуваннями вчиняються чисельні терористичні акти, пов'язані із захопленням державних та громадських будівель і споруд, незаконним заволодінням транспортними засобами, в зв'язку з чим Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей».

Донецька філія ДП «Регіональні електричні мережі» вела свою діяльність за місцезнаходженням у м. Донецьку. В грудні 2014 адміністративна будівля підприємства була захоплена незаконними збройними формуваннями самопроголошеної ДНР. Вся первинна документація філії, що велась за місцезнаходженням підприємства до січня 2015 була втрачена, в тому числі і первинні бухгалтерські документи та кадрові документи. 06.01.2015 на базі Донецької філії Відповідача було створено незаконний суб'єкт господарювання - Республиканское предприятие «Региональная энергопоставляющая компания».

На виконання Указу Президента України «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» від 14.11.2014 № 875/2014, Постанови КМУ № 595 від 07.11.2014 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», наказу ДП «Регіональні електричні мережі» від 24.12.2014 № 375 «Про переміщення Донецької та Луганської філій з території проведення АТО», Донецька філія підприємства була переміщена на контрольовану органами державної влади України територію до м. Димитров (Мирноград) Донецької області.

Із копії трудової книжки, доданої Позивачем до позову вбачається, що Позивач була звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням згідно наказу № 10К від 27.01.2015, вказаний запис до трудової книжки внесено начальником відділу кадрів ОСОБА_3, проте з моменту переміщення Донецької філії до м. Димитров, Позивач не зверталась до філії із заявою про звільнення, відповідний наказ по філії не видавався, що підтверджується довідкою Відповідача від 14.12.2016 № 2442. Крім того, ОСОБА_3 не перемістилась разом з філією на територію, яка контролюється українською владою, а залишилась працювати на незаконно створенному підприємстві. Станом на 27.01.2015 ОСОБА_3 не мала права приймати рішення про звільнення працівників та вносити записи до їх трудових книжок.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Однак Донецькій філії ДП «Регіональні електричні мережі» не було відомо про звільнення працівників 27.01.2015.

Крім того, місцем проживання Позивача є м. Дзержинськ (на даний час - м. Торецьк) Донецької області. Відповідно до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, який є додатком до розпорядження КМУ від 07.11.2014 № 1085, м. Дзержинськ знаходиться на лінії зіткнення.

Листом від 08.07.2014 № 7302/3/14-14/13 Мінсоцполітики України надало роз'яснення, що працівники, які не виходять на роботу у зв'язку з переміщенням із районів проведення антитерористичної операції, або ті, які залишаються у таких районах під час проведення антитерористичної операції і не мають змоги виходити на роботу у зв'язку з небезпекою для життя та здоров'я, не можуть бути звільнені за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі «прогул».

Зазначене обумовлене необхідністю збереження життя і здоров'я таких працівників та їх сімей і вважається як відсутність на роботі з поважних причин. У такому випадку за працівниками зберігаються робоче місце та посади. Таким чином керівництво Донецької філії не мало можливість звільнити працівників, які не виходять на роботу в зоні проведення антитерористичної операції та вважало їх відсутність на робочому місці із нез'ясованих причин.

Крім цього, Висновком Донецької ТПП від 16.07.2015 № 1019/12-12/03 встановлено, що у зв'язку з проведенням АТО у Донецької філії ДП «Регіональні електричні мережі» відсутні дані щодо працівників, які знаходяться на непідконтрольній державній владі території, відсутня база нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податку на доходи фізичних осіб тощо.

Таким чином з наведеного вбачається, що Відповідач не вважає Позивача таким, що звільнений з роботи, а відповідно до вказаних роз'яснень Мінсоцполітики України вважає Позивача відсутнім на робочому місці з невстановлених обставин (з поважних причин).

Також зважаючи на викладені вище обставини щодо переміщення Донецької філії та відсутність у ОСОБА_3 повноважень на звільнення працівників станом на 27.01.2015, суд погоджується з позицією Відповідача та зазначає, що надані Позивачем копії трудової книжки з вказаними в ній відмітками, не є належним та допустимим доказом звільнення Позивача з підприємства Відповідача 27.01.2015.

Дослідивши наданий Позивачем розрахунок заборгованості по заробітній платі судом встановлено, що Позивач вважає сумою заборгованості Відповідача різницю між розміром заробітної плати, вказаним в індивідуальних відомостях про застраховану особу та сум зарахувань на зарплатний картковий рахунок Позивача.

При цьому Позивач не вказала, за який саме місяць вона вважає наявність заборгованості Відповідача та не надала повного розрахунку обов'язкових платежів, які утримувалися із заробітної плати, оскільки крім єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податку на доходи фізичних осіб та профспілкового внеску, як зазначено в позовній заяві, з серпня 2014 року з працівників утримувався військовий збір у розмірі 1,5%, та з заробітної плати Позивача могли бути здійснені інші утримання відповідно до законодавства.

Таким чином суд вважає наданий Позивачем розрахунок заборгованості по виплаті заробітної плати необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Також судом враховано, що згідно наданих Відповідачем доказів, за інформацією Відповідача, станом на початок лютого 2015 у нього була наявна заборгованість перед Позивачем в загальному розмірі 4550,07 грн. та Відповідачем було погашено вказану заборгованість згідно платіжного доручення від 26.02.2015 у розмірі 4550,07 грн., отже з позиції Відповідача, на даний час у нього відсутня заборгованість перед Позивачем по виплаті заробітної плати.

Частиною 1 статті 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене вище суд зазначає, що Позивачем не було доведено за допомогою належних та допустимих доказів факт звільнення Позивача 27.01.2015 з роботи та наявність у Відповідача заборгованості перед Позивачем по виплаті заробітної плати, в зв'язку з чим позовна вимога про стягнення з Відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати в розмірі 4841,90 грн. залишається судом без задоволення.

Також, враховуючи, що позовні вимоги про стягнення 95893,71 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 50000,00 грн. моральної шкоди є похідними від позовної вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати, у задоволенні якої судом відмовлено з підстав недоведеності та необґрунтованості, вимоги про стягнення середнього заробітку і моральної шкоди також залишаються судом без задоволення.

Керуючись ст. 86 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 від 11.07.2016 б/№ (вх. № 2339/16) про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 4841,90 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 95893,71 грн. та моральної шкоди у сумі 50000,00 грн. в межах справи № 911/4610/15 про банкрутство ДП «Регіональні електричні мережі» відмовити.

2. Копію ухвали надіслати сторонам.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 26.12.2016

Суддя С.Ю. Наріжний