РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016Справа №910/18628/16

За позовомДержавного підприємства "Міжгалузевий учбово-атестаційний центр Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України"
доПублічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"
простягнення 10 134, 12 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Тодорович В.П. - представник за довіреністю;
від відповідача:Варданян А.А. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Міжгалузевий учбово-атестаційний центр Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України" (далі - позивач, Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (далі - відповідач, ПАТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз") про стягнення суми заборгованості у розмірі 10 134, 12 грн.: 9 360, 00 грн. основного боргу та 774, 12 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач свої зобов'язання з оплати отриманих послуг відповідно до договору № 143/0905/922 від 09.10.2013 року не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2016 р. порушено провадження у справі № 910/18628/16, розгляд справи призначено на 11.11.2016 р.

Судом, з урахуванням клопотання відповідача, відповідно до вимог статті 129 Конституції України та статті 4-4 ГПК України забезпечено гласність судового процесу та його повне фіксування технічними заходами, що знайшло своє відображення у протоколі судового засідання згідно вимог статті 81-1 ГПК України.

Представник позивача у судовому засіданні 11.11.2016 року наполягав на заявлено позові, на виконання Ухвали Господарського суду міста Києва від 13.10.2016 року надав додаткові документи по справі.

Представник відповідача проти позову заперечував, надав додаткові документи з метою долучення до матеріалів справи, а також звернувся до суду із клопотанням про витребування доказів в якому просить:

- витребувати у позивача довідку, завірену банківською установою, реквізити якої визначені в копії Договору від 09.10.2013 року 3 143/0905/922, про наявність усіх перерахованих коштів від ДАТ "Чорноморнафтогаз" за період з 09.10.2013 року до 31.12.2014 року включно, при цьому повинно бути вказано всі призначення платежів та їх сума, дата платежу;

- витребувати у позивача оригінал договору від 09.10.2013 року та Акт приймання-здачі послуг від 22.11.2013 року для ознайомлення.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні згідно вимог ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 18.11.2016 року.

Беручи до уваги клопотання відповідача про витребування доказів від 11.11.2016 року, безпосередньо в судовому засіданні 18.11.2016 року судом та учасниками судового процесу було оглянуто та досліджено оригінал договору № 143/0905/922 від 09.10.2013 року та акт приймання-здачі послуг від 22.11.2013 р.

До початку розгляду спору по суті від позивача надійшла письмова заява про відмову від позову в частині стягнення 3% річних в сумі 774, 12 грн.

Представник позивача наполягав на позові з урахуванням вищевказаної заяви, надав усні та письмові пояснення по справі.

Відповідач проти позову заперечував з огляду на те, що строк оплати послуг у відповідача перед позивачем не настав оскільки у даному договорі, на який посилається позивач, не зазначено строк оплати послуг, а тому позовні вимоги задоволені бути не можуть.

Крім того, відповідно до ст. 69 ГПК України відповідач надав клопотання про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, суд задовольнив клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів та дійшов висновку про необхідність відкладення розгляду справи до 21.12.2016 року.

Безпосередньо у судовому засіданні представник позивача продовжував наполягати на задоволенні позову та на підтвердження своїх доводів долучив до справи додаткові письмові пояснення та документи.

Представник відповідача проти позову заперечував, надав усні пояснення по справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів.

У судовому засіданні 21.12.2016 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

09.10.2013 року між Державним підприємством "Міжгалузевий учбово-атестаційний центр Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України" (далі - виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (далі - замовник) укладено договір № 143/0905/922, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується надати послуги з підвищення кваліфікації 3 спеціалістів замовника з відривом від виробництва в період:

- з 11 листопада по 22 листопада 2013 року включно за програмою:

"Спеціальна підготовка та атестація з фізико-механічних випробувань матеріалів і зварних з'єднань"

Послуги за договором виконуються на умовах, обумовлених сторонами в даному договорі.

Відповідно до п. 2.1. договору, вартість послуг за договором на одного учасника складає 3 120, 00 гривень, в тому числі ПДВ 520, 00 гривень, та вважається звичайною відповідно до ст. 14.1.71 Податкового Кодексу України. Загальна сума договору визначається калькуляцією і складає:

- вартість 7 800, 00 грн.;

- ПДВ 1 560, 00 грн.;

- Всього 9 360, 00 грн.

Підставою для закриття договору являється акт приймання-здачі послуг, підписаний відповідальними особами замовника та виконавця, скріплений однією і тією ж печаткою підприємства, що засвідчує підписи відповідальних осіб при оформленні договору та акт. Акт приймання-здачі послуг підписується замовником протягом 5-ти робочих днів після його отримання, після чого замовник повертає виконавцю акт, оформлений відповідно до п. 4.1. чи мотивовану відмову від його підписання.

Сторони також погодили, що договір вступає в дію з моменту підписання і діє до 31.12.2013 року.

З огляду на доводи, викладені у позові, спір у справі виник у зв'язку з тим, що замовником не було виконано зобов'язань за договором в частині оплати наданих послуг, що призвело до утворення заборгованості перед виконавцем.

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Договір № 143/0905/922 від 09.10.2013 року є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст.173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст.11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На підтвердження факту надання виконавцем послуг за договором, позивачем долучено до позовної заяви Акт приймання-здачі послуг до договору № 143/0905 від 09.10.2013 року, підписаний сторонами вказаного договору 22.11.2013 року на загальну суму 9 360, 00 грн.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач по справі наводить наступні доводи.

У копії договору № 143/0905/922, яку долучено позивачем до позову, сторонами не визначено строки, у який послуги повинні бути оплачені, а тому у зв'язку з відсутністю письмового погодження строків оплати обов'язок замовника перед виконавцем не настав, а позовні вимоги задоволені бути не можуть.

Згідно положень пункту 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань ", якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Так, статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Подання ж кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України.

Крім того, питання про те, чи мало місце пред'явлення кредитором боржникові вимоги про оплату, вирішується не під час прийняття судом позовної заяви, а виключно в процесі вирішення ним спору по суті. Отже, коли господарським судом буде з'ясовано, що таку вимогу пред'явлено після початку розгляду ним справи зі спору, пов'язаного зі стягненням заборгованості, то відповідний позов може бути задоволений, якщо строк виконання грошового зобов'язання настав до прийняття рішення по суті справи.

Попереднє, до подання позову до господарського суду, звернення кредитора до боржника з вимогою про сплату сум пені, інфляційних нарахувань та процентів річних не передбачено законом і тому не є обов'язковим. Отже, неподання позивачем (кредитором) доказів такого звернення не тягне за собою відмови в задоволенні відповідних позовних вимог.

21.12.2016 року позивачем по справі було подано додаткові документи по справі та додаткові пояснення по суті спору, з метою доведення тверджень про настання строку оплати наданих послуг за договором.

Зокрема, позивачем надано копію Листа № 160 від 25.12.2013 року, який адресовано ПАТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз". Зі змісту вказаного листа вбачається, що ДП "МУАЦ Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України" просить погасити заборгованість у розмірі 9 360, 00 грн. за договором № 143/0905 від 30.07.2013 року.

Дослідивши вказаний вище лист суд дійшов висновку, що він не є належним доказом надсилання вимоги в порядку статті 530 ЦК України на адресу відповідача, оскільки при поданні позову позивачем було заявлено вимоги про стягнення заборгованості за договором № 143/0905/922 від 09.10.2013 року.

Враховуючи, що лист-вимогу 3 160 від 25.12.2013 року було пред'явлено відповідачу за іншим договором, тоді позивачем не доведено, що строк оплати послуг у відповідача настав.

Крім суми основного боргу позивачем було заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 774, 12 грн., проте, враховуючи відмову від позову в частині стягнення 3% річних від 18.11.2016 року, суд вважає за необхідне припинити провадження в цій частині в порядку п. 4 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача - Державне підприємство "Міжгалузевий учбово-атестаційний центр Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України"

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, ст.ст. 49, п.4 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" 3 % річних у розмірі 774, 12 грн.

2.У задоволенні позовних вимог Державному підприємству "Міжгалузевий учбово-атестаційний центр Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України" до Публічного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство Чорноморнафтогаз" про стягнення суми заборгованості у розмірі 9 360, 00 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 26.12.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко