ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Справа № 915/1729/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом ОСОБА_1 підприємства "Виробничо-комерційного підприємства "Каро", вул. Кооперативна, 21, с.м.т. Врадіївка, Миколаївська область, 56301 ()

до відповідача ОСОБА_2 господарства "Оазис", вул. Степова, 1 А, с. Іванівка, Первомайський район, Миколаївська область, 55272 ()

про стягнення збитків в сумі 967 817 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність №4 від 27.11.2015 року;

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність №16/1702 від 17.02.2016 року;

від відповідача: ОСОБА_5, довіреність №16/1130 від 30.11.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Виробничо-комерційного підприємства "Каро" звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 господарства "Оазис" про відшкодування нанесених збитків в сумі 967 817 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.10.2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 28.10.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 28.10.2015 року розгляд справи відкладено на 18.11.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 18.11.2015 року розгляд справи відкладено на 25.11.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.11.2015 року призначено у даній справі № 915/1729/15 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при УМВС України в Миколаївській області. Зупинено провадження у даній справі до проведення Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при УМВС України в Миколаївській області судової експертизи.

25.12.2015 року від Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Миколаївській області до канцелярії господарського суду Миколаївської області повернуто матеріали справи № 915/1729/15, у зв'язку з неможливістю проведення експертизи у вищевказаній установі, оскільки відсутні спеціалісти за напрямком 11.2 "дослідження документів про економічну діяльність підприємств і організацій".

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 14.01.2016 року поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 19.01.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.01.2016 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів та оголошено перерву в судовому засіданні до 20.01.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.01.2016 року призначено у даній справі № 915/1729/15 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз. Зупинено провадження у даній справі до проведення Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової експертизи.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.03.2016 року поновлено провадження у справі № 915/1729/15 для розгляду клопотання судового експерта.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.03.2016 року задоволено клопотання судового експерта № 09/757/758/815 від 22.02.2016 року (вх. 4069/16 від 26.02.2016 року). Зупинено провадження у даній справі до проведення Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової експертизи.

21.06.2016 року до канцелярії господарського суду Миколаївської області від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов супровідний лист із доданими матеріалами справи № 915/1729/15, додатками та Висновком експерта № 757/758-169 від 09.06.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.06.2016 року поновлено провадження у справі № 915/1729/15 та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 07.07.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.07.2016 року призначено у даній справі № 915/1729/15 повторну судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Зупинено провадження у даній справі до проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз судової експертизи.

28.11.2016 року до канцелярії господарського суду Миколаївської області від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов супровідний лист за вх. № 19834/16 (вих. № 11908/16227/16-45 від 25.10.2016 року) із доданими матеріалами справи № 915/1729/16 та Висновком експерта № 11908/16227/16-45 від 25.10.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.12.2016 року поновлено провадження у справі № 915/1729/15. Призначено розгляд справи в судовому засіданні на 26.12.2016 року.

В судовому засіданні 26.12.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях (том 43, арк. 25-27), та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

Позивач як на підставу позовних вимог посилається на той факт, що рішенням господарського суду по справі № 915/49/14 встановлено, що ФГ Оазис на час виникнення спору (10.09.2009 року) відповідно до договору зберігання мав право притримати лише частину належної позивачу продукції на суму 38 927, 21 грн., але протиправно притримав продукції на загальну суму 211 910, 06 грн. При цьому, в порушення положень ст. 595-597 ЦК України, відповідач ФГ "Оазис", незаконно притримуючи майно протягом 5 років, про це ПП ВКП Каро негайно не повідомив, користувався та розпоряджався майном останнього на власний розсуд. Позивач зазначає, що в результаті протиправних дій ФГ Оазис, ПП ВКП Каро був позбавлений можливості володіти та користуватись своїм майном вартістю 1 910 502 грн. протягом більше, ніж 5 років (з 2009 по 2015 роки), що мало наслідком понесення останнім збитків у вигляді упущеної вигоди. Якби відповідач повернув би продукцію позивача в період 2010-2014 роки (включно), позивач міг би шляхом посіву, вирощування, реалізації отримати дохід, оскільки позивач реально отримував доходи від діяльності з вирощування та реалізації насіння соняшника та зерна курурудзи в ці роки (том 1, арк. 3-7).

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позов (том 2, арк. 1-8), письмових поясненнях (том 2, арк. 194-196, арк. 213-217; том 43, арк. 8-13, 92-96), в яких просили суд відмовити ПП "Виробничо-комерційного підприємства "Каро" у задоволенні позову повністю. В обґрунтування заперечень зазначили наступне.

Станом на 14.04.2009 року на зберіганні у відповідача залишилося 309,311 тон насіння соняшнику з базовими показниками волога до 8%, сміття до 3% (зазначений факт встановлено постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.2010 року у справі № 6/229/09) та 149,654 тон кукурудзи.

07.09.2009 позивач направляє відповідачу вимогу про повернення 654,314 тон соняшнику та 140,954 тон кукурудзи. Оскільки на той момент за надані послуги не було сплачено з метою забезпечення своїх прав, відповідач скористатися правом на притримання залишку продукції до отримання повного розрахунку за надані послуги.

Протягом 2010 - 2015 років позивач намагався уникнути від виконання зобов'язань із оплати послуг по договору, шляхом витребування майна, яке згідно рішень судів по справі № 5016/758/2011(17/42) та № 5016/2280/2012(17/83) правомірно зберігалось та утримувалось відповідачем, у зв'язку із порушенням позивачем умов договору.

Правомірність утримання майна, на підставі якого позивач просить стягнути завдані збитки, підтверджується судовими рішеннями у справі № 6/229/09 за позовом ПП «ВКП «Каро» ФГ «Оазис» про повернення речі, переданої на зберігання, та стягнення штрафу по договору.

Відповідач виконував обов'язки передбачені договором, надсилаючи позивачу акти приймання-передачі виконаних послуг і виставляючи рахунки для оплати. Проте, позивач систематично не надавав відповіді, не оформлював актів виконаних робіт та не вживав заходів, щодо перевезення майна, яке знаходилось на зберіганні відповідача, що призвело до зберігання та утримання відповідачем майна протягом 5 років за власний рахунок.

Крім того, рішеннями господарських судів у справах № 6/229/09, № 915/49/14 встановлено, що порушення зобов'язань по договору у вигляді не підписання ОСОБА_4 приймання - передачі послуг та не проведення оплати за надані послуги сталося з вини позивача.

Позивачем не надано доказів, що підтверджують придатність соняшнику та кукурудзи з визначеними в Додатку 1, показниками обмежувальної якості продукції, для посіву та вирощування, у зв'язку з чим позивачем не доведено можливість використання вказаного зерна для вирощування з метою подальшої реалізації та отримання доходів.

Зерно було повернуто на виконання судового рішення, що не враховано позивачем.

Позивачем не доведено жодного складу цивільного правопорушення ФГ «Оазис», що призвело до збитків у вигляді упущеної вигоди, у зв'язку з чим дана позовна заява не підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

02.09.2008 року між ОСОБА_2 господарством "Оазис" (виконавець) та ОСОБА_1 підприємством «Виробничо-комерційним підприємством «Каро» (замовник) було укладено договір на послуги по зберіганню зерна, за умовами якого замовник зобовязувався передати сільськогосподарську продукцію (зерно колосових, бобових і насіння олійних культур надалі «продукція», а виконавець зобовязаний прийняти її для визначення якості, підробки, сушки, відповідального зберігання, знешкодження шкідників у разі необхідності і відвантаження (надалі «послуги»): кукурудзи 4000 т та соняшнику 600 т (п. 1 Договору) (том 3, арк. 125).

Відповідно до п. 5.3 Договору цей договір вступає в дію з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Додатком № 1 від 02.09.2008 року до договору сторони узгодили обмежувальні норми якості продукції, що передається на зберігання (том 2, арк. 27).

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 2.1.1 Договору замовник зобовязується забезпечити поставку продукції на склад виконавця (с. Іванівка Первомайський район Миколаївська область).

Відповідно до п. 2.1.2 Договору замовник зобовязується своєчасно розрахуватися за надані йому послуги з приймання, сушіння, очищення, зберігання, відвантаження та надання додаткових послуг, пов'язаних із зберіганням продукції.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору замовник зобовязується після закінчення строку зберігання продукції замовник зобовязаний забрати її у виконавця.

Відповідно до п. 2.2.4 Договору виконавець не має права розпорядження продукцією, що передавалась на зберігання.

Пунктами 3.1, 3.2 Договору сторони встановили, що оплата послуг здійснюється замовником після підписання акту приймання-передачі виконаних послуг протягом 2-х днів з часу отримання рахунку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. У разі несплати позивачем наданих послуг, він має право утримати належну йому в оплату послуг частину продукції, що знаходиться на зберіганні, про що складається односторонній акт розрахунок, який посвідчує належну оплату наданих виконавцем послуг. Один примірник акту-розрахунку надається замовнику. Вартість продукції, яка утримується в оплату послуг, визначається на основі ринкових цін, які склалися на момент зарахування продукції в рахунок оплати.

Відповідно до п. 5.1 Договору передана виконавцю продукція вважається власністю замовника.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 27.10.2014 року по справі № 915/49/14 (том 1, арк. 10-12), залишеним без змін постановою ОАГС та постановою ВГСУ (том 1, арк. 13-17), встановлено наступні обставини:

- на виконання умов договору замовник (позивач) передав, а виконавець (відповідач) прийняв на зберігання в період вересень - листопад 2008 року: 654 т.314 кг. (залікова вага) насіння соняшника; 149 т.654 кг. (залікова вага) зерна кукурудзи та 25 т. 923 кг. відходів соняшника;

- 14.04.2009 року відповідач виставив позивачу рахунок №1404-1 на оплату послуг за договором на суму 38 927, 21 грн. (в т.ч. ПДВ -6487,87 грн.) по очищенню та сушці соняшника та кукурудзи;

- листом № 36 від 07.09.2009 року позивач просив відповідача в семиденний термін повернути належну йому продукцію, а саме: 654,314 т. - насіння соняшника та 140.654 кг. - зерна кукурудзи;

- як вбачається з складської накладної № 2 позивач вже отримав частину цієї продукції, а частину її продав відповідачу, тобто вимога позивача про повернення йому відповідачем продукції у визначених в листі розмірах (вагою) є необґрунтованою. З накладної № 2 на збереження сільськогосподарської продукції від 14.04.2009 року вбачається, що 30.03.2009 року позивач отримав за 5 т соняшника та 25923 кг відходів соняшника грошові кошти в сумі 25 528 грн., а також на підставі накладних протягом квітня 2009 року позивач одержав від відповідача та вивіз 314 080 кг насіння соняшника та у вересні 2013 року - 79246 кг кукурудзи;

- станом на 07.09.2009 року на збереженні відповідача залишилось 309,311 т. зерна соняшника і 0 кг. відходів та 70388 кг кукурудзи. Відповідач не заперечує щодо залишку продукції у вказаній кількості на час предявлення вимоги про її повернення;

- відповідач ФГ "Оазис" не повернув належну позивачу ПП "ВКП "Каро" сільськогосподарську продукцію у кількості 309, 311 т. зерна соняшника та 70388 кг кукурудзи, що стало підставою для звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача вказаної кількості зерна кукурудзи та соняшника.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як зазначено в підпункті 2.6 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Не надається преюдиціального значення також обставинам, зазначеним, зокрема, у судових рішеннях касаційної інстанції, оскільки останню не наділено правом, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини і вирішувати питання, пов'язані з доказуванням (частина друга статті 1117 ГПК України), - за винятком випадків, коли касаційна інстанція, скасувавши рішення попередніх судових інстанцій, прийняла нове рішення на підставі встановлених ними обставин.

Вищевказаним рішенням господарського суду Миколаївської області від 27.10.2014 року по справі № 915/49/14 задоволено позовні вимоги та стягнуто з ФГ "Оазис" на користь позивача ПП "ВКП "Каро" 309, 311 т насіння соняшника вартістю 913 856, 35 грн. та 70 388 кг кукурудзи вартістю 82 790, 37 грн.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідач ФГ "Оазис" на час виникнення спору, а саме на час отримання ним вимоги про повернення переданої на зберігання продукції 10.09.2009 року мав право притримати лише частину належної позивачу продукції на суму 38 927, 21 грн., а не всю продукцію (том 1, арк. 12).

Судом також враховано, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.10 року у справі № 6/229/09, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 25.11.10 року, встановлено право відповідача ФГ "Оазис" на притримання майна до проведення ПП ВКП "Каро" повного розрахунку за послуги (том 2, арк. 21-26).

В березні 2011 року ПП ВКП "Каро" був заявлений позов до ФГ "Оазис", з урахуванням змін, про вилучення у відповідача 251, 318 тонн насіння соняшника та 149,654 тонн кукурудзи, загальною вартістю 1 416 448, 12 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував на невиконання відповідачем зобов'язань з повернення майна, переданого на зберігання згідно з договором від 02.09.08 року. Позивач зазначав, що судовим рішенням у іншій справі №6/229/09 йому було відмовлено в поверненні переданого на зберігання зерна через наявність заборгованості зі сплати послуг, як стверджував позивач, після набрання вказаним рішенням законної сили він розрахувався з відповідачем шляхом передачі останньому у власність частини продукції.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2011 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 24.05.2012 року, по справі № 5016/758/2011(17/42) відмовлено в позові ПП ВКП "Каро", у зв'язку з недоведенням останнім факту проведення з відповідачем ФГ "Оазис" розрахунку за надані послуги у повному обсязі (том 2, арк. 13-16).

Судом по даній справі встановлено, що на виконання рішення господарського суду Миколаївської області від 27.10.2014 року по справі № 915/49/14 в примусовому порядку з відповідача ФГ "Оазис" стягнуто на користь позивача ПП ВКП "Каро" 309 311 кг насіння соняшника вартістю 913 856, 35 грн. та 70 388 кг зерна кукурудзи вартістю 82 790, 37 грн. Рішення суду виконано повністю та фактично згідно з виконавчим документом, що підтверджується ОСОБА_4 державного виконавця від 27-28.05.2015 року та Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 46403923 від 08.06.2015 року (том 2, арк. 218, 220).

Як вказано вище, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення збитків, посилаючись на те, що в результаті протиправних дій ФГ Оазис позивач ПП ВКП Каро був позбавлений можливості володіти та користуватись своїм майном вартістю 1 910 502 грн. протягом більше, ніж 5 років (з 2009 по 2015 роки), що мало наслідком понесення останнім збитків у вигляді упущеної вигоди. Якби відповідач повернув би продукцію позивача в період 2010-2014 роки (включно), позивач міг би шляхом посіву, вирощування, реалізації отримати дохід, оскільки позивач реально отримував доходи від діяльності з вирощування та реалізації насіння соняшника та зерна курурудзи в ці роки (обставини, викладені в позовній заяві) (том 1, арк. 3-7).

В подальших судових засіданнях представник позивача також усно зазначав, що вказане майно також могло бути позивачем реалізовано (протоколи судових засідань із звукозаписом).

На підтвердження розміру збитків на запит позивача ПП ВКП Каро № 173 від 20.07.2015 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз було проведено експертне дослідження (том 1, арк. 20-23).

Відповідно до Висновку експерта № 4105/4106 експертно - економічного дослідження, складеного 12.08.2015 року, за результатами проведеної експертизи судовим експертом встановлено, що проведеним дослідженням наданих документів сума неодержаних доходів (упущеної вигоди) за період з вересня 2010 року по квітень 2015 року (включно) ПП ВКП Каро в результаті несвоєчасного повернення ОСОБА_2 господарством Оазис насіння соняшника в кількості 309 311 кг та зерна кукурудзи в кількості 70 388 кг складає 967 817, 82 грн., у т.ч.:

- насіння соняшника 309, 311 тонн з розміру 900 239,15 грн.

- зерна кукурудзи 70, 388 тонн з розміру 67 578, 67грн.

Як вбачається з Висновку № 4105/4106 неодержаний прибуток визначено як різницю між ціною та повною плановою собівартістю одиниці продукції (робіт, послуг), помножену на кількість не виробленої або не реалізованої з вини контрагента продукції (робіт, послуг), що зазначено у методиці Севастопольського відділення та Харківського НДІСЕ Міністерства юстиції України, реєстраційний код № 11.0.41 «Проведення судово-експертних досліджень питань, повязаних з визначенням розміру неодержаного прибутку та інших витрат».

Проведеним дослідженням даних виробництва та реалізації насіння соняшника та зерна кукурудзи ПП «ВКП «Каро» з вересня 2010 року по квітень 2015 року (включно) встановлено, що якщо б Фермерське господарство «Оазис» повернуло у період 2010 -2014 року (включно) ПП «ВКП «Каро» насіння соняшника 309, 311 тонн та зерна кукурудзи 70,388 тонн, то ПП «ВКП «Каро» виростило шляхом посіву, реалізувало продукцію та отримало дохід (том 1, арк. 23).

Проте, вказаним Висновком експерта № 4105/4106 при проведенні дослідження не враховано факт повернення позивачу ПП ВКП "Каро" відповідачем ФГ "Оазис" майна.

Під час розгляду справи на запит відповідача ФГ Оазис судовим експертом Експертно дослідної служби України ОСОБА_6 проведено експертне дослідження (том 3, арк. 138-147).

За результатами проведення експертно економічного дослідження від 17.11.2015 року судовим експертом складено Висновок експерта № 7/11/2015 року та встановлено, що неодержані доходи (упущена вигода) ПП ВКП Каро від операцій фермерського господарства Оазис на суму 967 817, 82 грн. документально не підтверджені.

Керуючись ст. 34 ГПК України, вказаний висновок експерта за результатами проведення експертно-економічного дослідження не приймається судом як належний та допустимий доказ у справі, оскільки:

- на вирішення експертного дослідження поставлено питання щодо підтвердження неодержаних доходів (упущеної вигоди) ПП «ВКП «Каро» за матеріалами, доданими до позовної заяви, чим обмежено експертне дослідження;

- при проведенні експертного дослідження експерт керувався, зокрема, листом Вищого господарського суду від 14.01.2014 року № 01-06/20/2014 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків», який не є нормативно-правовим актом.

Враховуючи суперечливі висновки за результатами проведення експертних досліджень, не врахування обставини щодо повернення відповідачем позивачу майна, ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.01.2016 року було призначено у даній справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення судової експертизи судом поставлено наступне питання:

Чи підтверджуються збитки (неодержаний дохід ( упущена вигода)), завдані позивачу ПП "ВКП "Каро" в результаті неповернення відповідачем ФГ "Оазис" насіння соняшнику в кількості 309 311 кг та зерна кукурудзи в кількості 70 388 кг, належних позивачу ПП "ВКП "Каро", протягом вересня 2009 по червень 2015 року, та в якому розмірі?

Згідно Висновку експерта № 757/758-16 комісійної судово-економічної експертизи за матеріалами господарської справи № 915/1729/15, складеного Дніпропетровським НДІСЕ 09.06.2016 року (том 6, арк. 53-71), за результатами проведеної експертизи судовими експертами встановлено наступне.

В об'ємі наданих документів за неможливості визначення періоду часу, за який необхідно приймати для розрахунку ціни на зерно соняшника та кукурудзи, експертами обчислено умовний розмір неодержаних доходів (упущеної вигоди), з урахуванням зменшення об'ємів реалізації продукції ПП ВКП Каро за період з вересня 2010 по квітень 2015 року (включно) у сумі 967 817, 68 грн., в тому числі:

- насіння соняшника у кількості 309, 311 тон з розміру 900 239,15 грн.,

- зерна кукурудзи у кількості 70, 388 тон з розміру 67 578, 53 грн.

Враховуючи що:

- Тимчасова методика виходить з того, що збитки визначаються не із змісту порушення договору, а з характеру наслідків порушення, оскільки одне й те ж порушення може викликати різні наслідки, так само як різні порушення можуть викликати одні наслідки. Тому Методика пропонує приблизний перелік характерних наслідків порушення договору та відповідні їм поелементні складові збитків;

- Тимчасова методика в повному об'ємі не відображає всі галузеві особливості втрати доходу (прибутку) сільськогосподарськими підприємствами та підприємствами переробки сільгосппродукції;

- галузеві методики по відшкодуванню шкоди (збитків), вчинених за порушення договорів методики, які б відповідали реаліям сьогоднішніх економічних відносин на сьогоднішній день відсутні;

- в договорі на послуги по зберіганню зерна від 02.09.2008р. не зазначено обов'язку сторін на відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди);

- в договорі на послуги по зберіганню зерна від 02.09.2008 року не зазначено який момент часу необхідно вважати моментом не виконання стороною договору обов'язків;

- наслідковий зв'язок між порушенням зобов'язань і виникненням шкоди не визначений;

- конкретно не визначено момент порушення стороною обов'язків за договором на послуги по збереженню зерна та неможливо визначитись за який період часу приймати для розрахунку ціни на зерно соняшника та кукурудзи;

- в бухгалтерському обліку ПП ВКП Каро відсутні данні про вартісну величину збитків від втрати зерна

підтвердити розмір збитків - (неодержаного доходу (упущеної вигоди)), завданих позивачу ПП ВКП Каро в результаті неповернення відповідачем ФГ Оазис насіння соняшнику в кількості 309 311 кг. та зерна кукурудзи в кількості 70 388 кг, належних позивачу ПП ВКП Каро, з вересня 2010 по червень 2015 року, експертам не надається за можливе (том 6, арк. 53-73).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.07.2016 року призначено у даній справі № 915/1729/15 повторну судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення повторної судово-економічної експертизи № 11908/16227/16-45 від 25.10.2016 року (том 43, арк. 53-67) встановлено наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 225 ГК України Кабінетом Міністрів України можуть затверджуватися методики визначення «розміру відшкодування збитків у сфері господарювання. Проте, методики розрахунку упущеної вигоди, яка б відповідала реаліям сьогоднішнім економічним відносинам на сьогоднішній день немає. Тому, для визначення розміру відшкодування збитків у сфері господарювання, використовуються застарілі чинні економіко-правові методики, а саме:

- Методичні вказівки про порядок визначення і стягнення збитків, завданих організаціям і підприємствам системи Міністерства торгівлі СРСР від 21.02.1985 р.;

- Тимчасова методика визначення розміру шкоди (збитків), заподіяної порушеннями господарських договорів, схвалену Державною комісією Ради Міністрів СРСР з економічної реформи 21.12.1990 р., яка є найбільш поширеною (надалі - Тимчасова методика).

Тимчасова методика виходить з того, що збитки визначаються не із змісту порушення договору, а з характеру наслідків порушення, оскільки одне й те ж порушення може викликати різні наслідки, так само як різні порушення можуть викликати одні наслідки. Тому Тимчасова методика пропонує приблизний перелік характерних наслідків порушення договору та відповідні їм поелементні складові збитків, містить рекомендації щодо методів обчислення збитків, при цьому наводяться приклади їх розрахунку (наприклад, при зменшенні обсягів виробництва продукції, простоях, заміні сировини тощо), а, отже, з точки зору техніки розрахунку збитків Тимчасова методика, з огляду на нові умови господарювання, залишається можливою для застосування в частині, що не суперечить чинному законодавству України (том 43, арк. 61).

За результатами дослідження, проведеного в ході первинної експертизи (Висновок № 4105/4106 від 12.08.2015 року на замовлення позивача), обчислено умовний розмір неодержаних доходів (упущеної вигоди за умови зменшення обсягів реалізації продукції) ПП «ВКП «Каро» за період з вересня 2010 по квітень 2015 року (включно) у сумі 967 817,68 грн. в тому числі:

- насіння соняшника у кількості 309,311 тон з розміру 900 239,15 грн.,

- зерна кукурудзи у кількості 70,388 тон з розміру 67 578,53 грн.

На підставі наданих документів, підтвердити збитки (неодержаний дохід (упущена вигода)), завдані позивачу ПП «ВКП «Каро» в результаті неповернення відповідачем ФГ «Оазис» насіння соняшнику в кількості 309 311 кг. та зерна кукурудзи в кількості 70 388 кг., належних позивачу ПП «ВКП «Каро», протягом вересня 2009 по червень 2015 року, не видається за можливе з причин, наведених в дослідницькій частині висновку.

Представник позивача в судовому засіданні 26.12.2016 року зазначив, що висновок судового експерта складений з порушенням норм чинного законодавства та є суперечливим, в зв'язку з чим не може братись судом до уваги. Порушення ґрунтуються на тому, що експерт замість того щоб дослідити бухгалтерські документи, провести економічну експертизу та надати висновок з питання наявності збитків та їх розміру, надав розяснення з юридичних питань, що не було предметом експертизи. Із змісту висновку також вбачається, що експерт надав оцінку висновку первинної експертизи, тобто фактично експерт надав рецензію на первинну експертизу, хоча це не тільки не передбачено нормами чинного законодавства, але і не було предметом експертизи. В порушення норм права експерт не витребував документи, на підставі яких, на його думку, можна визначити розмір збитків, та склав висновок замість того щоб відмовитися від проведення експертизи (письмові пояснення позивача від 26.12.2016 року) (том 43, арк. 107-109).

Представники відповідача в судовому засіданні 26.12.2016 року заперечили проти доводів позивача.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши поданий висновок експерта в сукупності з матеріалами справи, суд дійшов висновку, що Висновок судового експерта містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених запитань. Експертиза є повторною, що забороняє судовому експерту витребовувати додаткові матеріали. Оцінивши висновок за правилами ст. 43 ГПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Зважаючи на викладене, висновок слід вважати належним та допустимим доказом у справі.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися конкретні заходи, своєчасно вжиті кредитором для їх одержання.

При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто, втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру втраченої вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобов'язання належним чином.

Системний аналіз ст. 22, 623 ЦК України, ст. 224, 225 ГК України дозволяє дійти висновку, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) противоправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована, як правопорушення.

Підставою для відшкодування збитків є вина особи, яка їх заподіяла, за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями винної особи і самими збитками.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем як самого факту завдання збитків у вигляді упущеної вигоди, так і розміру збитків. Як наслідок, недоведеною є обставина щодо причинного зв'язку між діями відповідача ФГ "Оазис" щодо неповернення майна та наслідками.

Відповідно до ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 ЦК України річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦК України споживною є річ, яка внаслідок одноразового її використання знищується або припиняє існувати у первісному вигляді.

Таким чином, в спірному випадку майно (насіння соняшнику та зерно кукурудзи) є річчю, визначеною родовими ознаками, замінною та споживною, чим спростовуються твердження про те, що ФГ "Оазис" користувався та розпоряджався майном позивача на власний розсуд.

Вказане майно могло бути або реалізовано, або засіяно (річ одноразового використання).

Предметом спору є вимога про стягнення збитків в сумі 967 817 грн., розрахованих при умові, що позивач ПП ВКП "Каро" міг би виростити шляхом посіву, реалізувати продукцію та отримати дохід. Вказаний розрахунок здійснено на підставі експертного дослідження за запитом позивача (том 1, арк. 20). Проте, як встановлено вище, вказаним дослідженням не враховано факту повернення відповідачем майна, що має істотне значення, виходячи з предмету доказування у даній справі. Розрахунок здійснено умовно.

Крім того, позивачем не надано доказів, що підтверджують придатність соняшнику та кукурудзи з визначеними в Додатку 1 до договору показниками обмежувальної якості продукції для посіву та вирощування, у зв'язку з чим не доведеною є обставина щодо можливості використання вказаного зерна для вирощування з метою подальшої реалізації та отримання доходів.

В матеріалах даної справи наявна інформація Відділу Держземагенства у Врадіївському районі Миколаївської області від 12.10.2015 року, відповідно до якої у ПП ВКП "Каро" знаходились в оренді земельні ділянки громадян власників земельних ділянок (паїв), які надані їм для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за період з 2010 року по 2015 року, відповідно до якої загальна площа земельних ділянок, що знаходились у користуванні ПП ВКП "Каро", не перевищувала 3 579, 0 га (том 2, арк. 219).

При цьому, позивачем не доведено обставин щодо площі земельних ділянок, на яких мав би проводитись посів (чи є достатньою у позивача на праві власності/користування площа земельних ділянок для проведення посіву 309,311 тони насіння соняшника та 70,388 тон зерна кукурудзи). Не вказано прогнозованої врожайності та валового збору зазначеної продукції, не розраховано операцій з приведення зібраної продукції до товарних кондицій тощо.

Суду не подано жодних доказів вжиття кредитором ПП ВКП "Каро" заходів щодо одержання саме доходів, а не повернення майна (як вказано в позовній заяві) (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі факту завдання збитків (неодержаних доходів).

Щодо застосування строку позовної давності у даній справі, то слід зазначити наступне.

28.10.2015 року до господарського суду Миколаївської області від представника відповідача надійшла заява вх. № 19971/16 про застосування строків позовної давності (том 2, арк. 202).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України. загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Враховуючи встановлення судом відсутності порушеного права особи, суд дійшов висновку про відмову в позові саме з підстав недоведеності порушеного права позивача, а не з підстав пропуску строку позовної давності.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. В позові слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при відмові в позові - на позивача.

Судом встановлено, що відповідачем ФГ "Оазис" проведено оплату за судову експертизу в сумі 18 480, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 220 від 11.03.2016 року та в сумі 86 060, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №507 від 17.08.2016 року (том 6, арк. 24; том 43, арк. 48).

Отже, відповідно до ст. 49 ГПК України витрати за проведення судової експертизи в сумі 104 540, 00 грн. (сто чотири тисячі п'ятсот сорок грн. 00 коп.) слід стягнути з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові відмовити.

Судовий збір в розмірі 14 517, 25 грн. (чотирнадцять тисяч п'ятсот сімнадцять грн. 25 коп.) покласти на позивача.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 підприємства "Виробничо-комерційного підприємства "Каро", вул. Кооперативна, 21, с.м.т. Врадіївка, Миколаївська область, 56301 () на користь відповідача ОСОБА_2 господарства "Оазис", вул. Степова, 1 А, с. Іванівка, Первомайський район, Миколаївська область, 55272 (): 104 540, 00 грн. (сто чотири тисячі п'ятсот сорок грн. 00 коп.) - витрат по сплаті за проведення судової експертизи.

Наказ видати відповідачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 28.12.2016 року

Суддя Е.М. Олейняш