ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2016 Справа № 905/3033/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомПриватного акціонерного товариства Фірми «Харківхім»
до Публічного акціонерного товариства «Машзавод» м. Новогродівка
простягнення 36 988,49 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1- представник за довіреністю
від відповідачане зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Фірми «Харківхім» до Публічного акціонерного товариства «Машзавод» м. Новогродівка про стягнення заборгованості у розмірі 26492,47 грн, пені у розмірі 5484,48 грн, штрафу у розмірі 2649,25 грн, інфляційних втрат у розмірі 1696,47 грн, 3% річних у розмірі 665,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки №40 від 12.12.2013 щодо здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач повноважних представників в судові засідання не направив, відзив на позов не надав, своїм процесуальним правом не скористався.

Місцезнаходженням відповідача є: 85483, Донецька обл., м. Новогродівка, вул. Вуглезбірна, 1, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у тому числі витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи направлялись відповідачу за вказаною адресою, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Конверт з ухвалою суду про порушення провадження по справі повернувся на адресу суду, у звязку із закінченням терміну зберігання.

Як вбачається з списку №1003 згрупованих поштових відправлень та витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, ухвалу суду про відкладення розгляду справи від 22.11.2016 надіслано на адресу відповідача 25.11.2016, об'єктом поштового зв'язку НОВОГРОДІВКА 29.11.2016 адресату повідомлено повторно про надходження на його адресу поштового відправлення та станом на 14.12.2016 поштове відправлення не вручено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судових засідань відповідач був належним чином повідомлений, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

12.12.2013 між Приватним акціонерним товариством Фірмою «Харківхім» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Машзавод» м.Новогродівка (покупець, відповідач) підписано договір поставки №40 (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору постачальник зобовязався передати у власність покупця, а покупець зобовязався прийняти та оплатити лакофарбову продукцію - емаль МЛ-12 виробництва ВАТ «Лакокраска», м. Ліда, Республіка Білорусь, в кількості, асортименті і за цінами, згідно з рахунками і видатковими накладними, які є невідємною частиною даного Договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 8.4 Договору даний Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2014.

Згідно з п. 8.5 Договору у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення дії договору за один місяць до його закінчення, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих же умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, ані позивачем, ані відповідачем доказів припинення дії Договору не надано.

Оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні заяви сторін про припинення дії Договору, суд приходить до висновку, що строк дії Договору було продовжено на наступний календарний рік та у заявлений до стягнення період Договір був чинним.

Згідно з п. 2.1 Договору поставка товару здійснюється окремими партіями. Поставка кожної партії здійснюється протягом 20-ти календарних днів з моменту надходження заявки покупця. Номенклатура, асортимент, кількість товару погоджується сторонами перед кожною поставкою і визначається у виставлених до оплати рахунках.

Відповідно до п. 2.2. Договору кількість товару, що поставляється повинен відповідати кількості, вказаній в товаросупровідних документах.

Згідно з п. 3.3 Договору загальна сума Договору визначається загальною сумою всіх видаткових накладних на відпуск товару покупцю в період строку дії даного договору.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 41495,59 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №РН-0002801 від 11.11.2015 на суму 17180,40 грн, №РН-0002852 від 17.11.2015 на суму 19440,00 грн, №РН-0002853 від 17.11.2015 на суму 4679,28 грн, №РН-0003084 від 17.12.2015 на суму 195,91 грн, а також податковими накладними.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видаткових накладних, підтверджується підписами його представників на зазначених накладних, скріпленими печатками підприємства, та довіреностями відповідача на отримання товару від позивача.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача за Договором не надано.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.1 Договору розрахунок за поставлений товар здійснюється в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, на підставі виставлених рахунків і видаткових накладних. Умови і строк оплати: відстрочка платежу за отриманий товар - 30 календарних днів з моменту отримання товару.

Таким чином, товар отриманий за видатковою накладною №РН-0002801 від 11.11.2015 відповідач зобовязаний був оплатити до 11.12.2015 включно, за видатковими накладними №РН-0002852 та №РН-0002853 від 17.11.2015 - до 17.12.2015 включно, за видатковою накидною №РН-0003084 від 17.12.2015 - до 18.01.2016 (з урахуванням того, що 30-й календарний день припадає на суботу вихідний день, кінцевий строк оплати переноситься на наступний перший робочий день).

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу товар на загальну суму 41495,59 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Проте, в порушення умов Договору, відповідач оплату за товар, поставлений згідно вищезазначених видаткових накладних, здійснив не в повному обсязі, сплативши на рахунок постачальника лише кошти в загальній сумі 15003,12 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією платіжного доручення №15208 від 16.11.2015 та виписками по особовому рахунку позивача.

Таким чином, станом на час розгляду справи у відповідача утворилась непогашена заборгованість за Договором поставки №40 від 12.12.2013 за товар поставлений згідно спірних видаткових накладних у розмірі 26492,47 грн, зі сплати якої відповідачем допущено прострочення.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за отриманий товар у розмірі 26492,47 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 5484,48 грн, штраф у розмірі 2649,25 грн, інфляційні втрати у розмірі 1696,47 грн 3% річних у розмірі 665,82грн.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з п. 5.1 Договору за порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченої в строк продукції за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 5.3. Договору у випадку порушення строку оплати більше 10 днів, покупець сплачує штраф в розмірі 10% від суми неоплаченого в строк товару.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені за різні порушення зобов'язань не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України штраф є формою неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна позиція міститься у постанові постанова Верховного суду України від 09.04.2012 у справі №20/246-08 та постанові Вищого господарського суду України 05.07.2016 по справі №905/1861/15.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені та штрафу за прострочення виконання зобовязання передбачена Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу є правомірними.

Вимоги позивача про стягнення штрафу в сумі 2649,25 грн підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

Перевіривши розрахунок пені, суд визнає його невірним, оскільки позивачем невірно визначено строк настання платежу за видатковою накладною №РН-0002801 від 11.11.2015, у звязку з чим здійснено нарахування пені за вказаною накладною з порушенням шестимісячного обмеження періоду нарахування, передбаченого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, також позивачем невірно визначено строк настання платежу за видатковою накладною №РН-0003084 від 17.12.2015 та при розрахунках пені не враховано зміни облікової ставки НБУ з 24.06.2016 (16,5%). Крім того, позивачем не враховано, що в 2016 році 366 днів.

Однак, за здійсненим судом перерахунком пені з урахуванням вищенаведеного в межах періоду визначеного позивачем, її розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріали справи не містять відповідних заяв чи клопотань позивача.

З огляду на вищезазначене, вимоги про стягнення пені у розмірі 5484,48 грн підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат також є правомірними.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд визнає його невірним, у звязку невірним визначенням строку настання платежу за видатковою накладною №РН-0003084 від 17.12.2015 та не врахуванням, що в 2016 році 366 днів.

За здійсненим судом перерахунком 3% річних, в межах періодів визначених позивачем, їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

У звязку з чим, вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 665,82 грн підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1696,47 грн підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

У звязку із задоволенням позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача та підлягає стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «МАШЗАВОД» м. Новогродівка (85483, Донецька обл., м. Новогродівка, вул. Вуглезбірна, 1, ідентифікаційний код 14310336) на користь Приватного акціонерного товариства Фірми «Харківхім» (61022, м.Харків, Держпром, підїзд 6, поверх 1, ідентифікаційний код 01883059) заборгованість у розмірі 26492 (двадцять шість тисяч чотириста девяносто дві) грн 47 коп., пеню у розмірі 5484 (пять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн 48 коп., штраф розмірі 2649 (дві тисячі шістсот сорок девять) грн 25 коп., інфляційні втрати у розмірі 1696 (одна тисяча шістсот девяносто шість) грн 47 коп., 3% річних у розмірі 665 (шістсот шістдесят пять) грн 82 коп. та судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 19.12.2016

Суддя М.В. Сажнева