номер провадження справи 34/142/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016 Справа № 908/2997/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретареві Курочкіній О.О.

За участю представників: від позивача не зявився; від відповідача ОСОБА_1 (дов. № б/н від 21.11.16).

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/2997/16,

за позовом: Комунальної установи Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя (69005, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 80);

до відповідача: Комунальної установи Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги Запорізької обласної ради (69057, м. Запоріжжя, вул. Тамбовська, 6);

про стягнення суми,

Сутність спору:

Заявлено позов про стягнення з відповідача кошти у розмірі 11510 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.11.2016р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/2997/16, судове засідання призначено на 28.11.2016р.

У судовому засіданні 28.11.2016р. на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 18.12.2016р., потім до 21.12.2016р.

21.12.2016р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але у попередніх засіданнях підтримав позовні вимоги зазначивши, зокрема, про наступне. За договором позички автотранспортних засобів № 1 від 02.04.2013р. відповідачу було надано в строкове безоплатне користування автомобіль РАФ-2914, шасі (кузов) № 256613, реєстраційний номер 183-53НР, 1993 року випуску. 22.05.2013р. виникла пожежа внаслідок чого було пошкоджено усі конструктивні елементи автомобіля. Висновком спеціаліста ТОВ «Виробничо-експертне підприємство Стандарт-Сервіс» № 594 від 05.07.2013р. встановлено, що автомобіль технічно несправний та не підлягає відновленню. Згідно звіту № 360 від 11.11.2013р. розмір матеріального збитку від пожежі автомобіля складає 11510 грн. Оскільки на момент пожежі автомобіль перебував у користуванні відповідача ризик пошкодження майна несе саме відповідач. У звязку з чим, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача суму 11510 грн. матеріальних збитків.

Відповідач проти позову заперечив, з наступних підстав. По-перше, обґрунтовуючи розмір матеріального збитку від пожежі позивач посилається на звіт № 360 від 11.11.2013р. Однак даний звіт не може бути прийнятий як належний доказ визначення розміру матеріального збитку, оскільки в ньому не вказано замовника даного звіту. По-друге, на момент передачі залишкова вартість дорівнювала нулю, що підтверджується додатком № 1 від 04.06.20.15р. до договору № 1 від 02.04.2013р. З моменту передачі автомобіля до подання позову позивачем не було надано документів щодо переоцінки вартості та про зміни первісної або залишкової вартості автомобіля. По-третє, у позовні заяві зазначено про наявність акту про пожежу автомобіля від 23.05.2013р. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ж зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, відповідач вважає, що право позивача на звернення з вимогою про стягнення коштів виникло з 23.05.2013р. на підставі акту про пожежу. При цьому, на дату подання позову до суду строк позовної давності минув, що є підставою для відмови у позові. Зазначена позиція викладена у відзиві на позовну заяві, який надійшов до суду 24.11.2016р., та у запереченнях на позову заяву, які надійшли до суду 14.12.2016р.

У судовому засіданні 21.12.2016р. представник відповідача підтримав свою позицію щодо позовної давності. Просить застосувати позовну давність до позовних вимог та відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

02.04.2013р. між Комунальною установою Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя (позичкодавець, позивач у справі) та Комунальною установою Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги Запорізької обласної ради (користувач, відповідач) був укладений договір позички автотранспортних засобів № 1, відповідно до умов якого позичкодавець згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 02.04.2013р. № 105 передає, а користувач приймає в строкове безоплатне користування автотранспортні засоби згідно з додатком № 1 до договору, яке є власністю позичкодавця, за залишковою вартістю, згідно з додатком № 1 до договору, який є невідємною частиною даного договору (п. 1.1).

Згідно з п. 1.2 договору майно використовується користувачем для функціонування підстанцій швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя.

Відповідно до п. 2.1 договору користувач вступає у строкове безоплатне користування майном з моменту підписання сторонами договору та акту прийому-передачі майна, який є невідємною частиною даного договору.

02.04.2013р. позивач передав, а відповідач прийняв в строкове безоплатне користування автотранспорті засоби згідно з додатком № 1, зокрема автомобіль РАФ-2914, шасі (кузов) № 256613, реєстраційний номер 183-53НР, 1993 року випуску.

Пунктом 2.2 договору визначено, що передача мана в позичку не тягне за собою виникнення у користувача права власності на це майно. Власником майна по даному договору залишається його власник, а користувач користується ним протягом строку позички.

Передача майна в позичку здійснюється за вартістю, вказаною в п. 1.1 даного договору (додаток № 1 до договору).

Пунктами 3.4, 3.5 договору користувач зобовязався за свій рахунок виконувати усі встановлені протипожежні заходи, а також відповідати матеріально перед позичкодавцем за збитки, які можуть бути завдані майну пожежею, що виникла в обєкті позички з провини користувача. У випадку стихійних явищ, які призвели до пошкодження або втрати майна користувач усуває завдані збитки майну за власний рахунок.

У пункті 3.8 договору сторони передбачили, що ризик випадкової загибелі чи пошкодження майна несе користувач.

Приписами п. 3.10 договору користувач також зобовязався відшкодувати позичкодавцю збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) майна з вини користувача.

Відповідно до п. 3.11 договору користувач повинен в місячний термін від дати укладання цього договору забезпечити виконання Закону України «Про страхування».

Згідно з п. 8.1, 8.7 договору його укладено строком на 2 роки 11 місяців. З 02.04.2013р. до 02.03.2016р. Дія договору припиняється внаслідок, зокрема, загибелі майна.

Як вбачається матеріалів справи, 22.05.2013р. на 126 кв. автодороги державного значення Знаменка-Луганськ-Ізварене, поблизу смт. Щорськ, Крипичанського району, Дніпропетровської області виникла пожежа мікроавтобуса марки «РАФ» модель 2914, 1993 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

За наслідками пожежі інспектором Криничанського РВ ГУ ДІТБ у Дніпропетровській області, начальником гаража КУ Запорізька станція екстреної «швидкої» медичної допомоги Запорізької обласної ради та начальником караулу МКП-2 складено акт пожежі від 23.05.2013р. Даним актом зафіксовано, що місце виникнення пожежі є відсік двигуна, пожежною пошкоджено усі конструктивні елементи автомобіля, які виготовлені з металу та металевих сплавів. Ймовірна причина пожежі коротке замикання електричних мереж у відсіку.

Як зазначив відповідач, листом за вих. № 95 від 23.05.2013р. КУ Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги Запорізької обласної ради повідомило відповідача про пожежу автомобіля. Листом за вих. № 107 від 24.05.2013р. позивач направив відповідачу копію акту про пожежу від 23.05.2013р. у двох примірниках. При цьому позивач зазначив, що дані листи направлялися відповідачу поштою, однак документи, які б свідчили про відправку та отримання позивачем цих листів у позивача не збереглися.

З матеріалів справи також вбачається, що для проведення експертизи технічного стану автомобіля КУ Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя (позивач) звернувся до ТОВ «Виробничо-експертне підприємство «Стандарт-Сервіс». Відповідно до висновку № 594 експертного товарознавчого дослідження по визначенню технічного стану колісного транспортного засобу РАФ 2914, реєстраційний номер 18353НР, складеного 05.07.2013р., виконання капітального ремонту колісного транспортного засобу економічно недоцільна. Колісний транспортний засіб марки РАФ 2914, реєстраційний номер 18353НР рекомендовано списати.

29.11.2013р. на засіданні комісія з визначення доцільності списання майна комунальної власності, яке належить територіальній громаді, розглянувши документи, надані КУ Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя щодо списання автомобіля РАФ-2914 (інв. № 10511433), прийшла до висновку: запропонувати балансоутримувачу комунального майна здійснити заходи щодо відшкодування збитків, нанесених територіальній громаді м. Запоріжжя у відповідності до норм чинного законодавства України.

Для визначення розміру матеріальної шкоди КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» звернулось до спеціалістаавтотоварознавця ОСОБА_2 За наслідками проведення автотоварознавчого дослідження спеціалістомавтотоварознавцем ОСОБА_2 складено Звіт № 360 від 11.11.2013р. експертного, автотоварознавчого дослідження, по визначенню технічного стану та величини матеріальної шкоди автомобіля марки РАФ 2914, реєстраційного номеру 183-53НР, яким встановлено: 1. Автомобіль марки РАФ 2914, реєстраційний номер 183-53НР, знаходиться в технічному несправному стані. Перераховані деталі та вузлі в наслідок термічного впливу прийшли в непридатність та вимагають заміни. Відновити автомобіль економічно недоцільно, так як відновлювальний ремонт буде перевищувати вартість ідентичного технічно-справного автомобіля, рекомендовано списати; 2. Розмір матеріальної шкоди автомобіля марки РАФ 2914, реєстраційного номеру 183-53НР, завдана власникові транспортного засобу за результатами пожежі станом на 11.11.2013р. складає: 11510 грн.

Наказом Департаменту комунальної власності та приватизації «Про списання автомобіля РАФ-2914, який перебуває в оперативному управління КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» № 507р від 23.12.2013р. наказано: списати автомобіль РАФ-2914, реєстраційний № 183-53НР, шасі (кузов) № 256613, 1993 року випуску (інв. № 10511433), який перебуває в оперативному управління комунальної установи Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя, первісною вартістю 18196 грн., залишковою 0 грн. Датою списання зазначеної одиниці основних засобів, визначити момент відшкодування збитків.

30.12.2013р. позивач направив відповідачу вимогу за вих. № 01-8/1775 від 26.12.2013р., якою вимагав негайно перерахувати завдану матеріальну шкоду у розмірі 11510 грн.

Оскільки відповідачем так і не було перераховано суму 11510 грн. шкоди позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Статтею 827 ЦКУ України визначено, що за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Параграфом 5 глави 58 ЦК України передбачено найом (оренду) транспортного засобу. Так, відповідно до ст. 798 ЦК України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 801 ЦК України наймач зобов'язаний підтримувати транспортний засіб у належному технічному стані.

Умовами ст. 802 ЦК України визначено, що страхування транспортного засобу здійснюється наймодавцем. Порядок страхування відповідальності наймача за шкоду, яка може бути завдана іншій особі у зв'язку з використанням транспортного засобу, встановлюється законом.

Правові наслідки пошкодження транспортного засобу передбачені ст. 803 ЦК України. Так, наймач зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані у зв'язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з приписами ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкоди).

Пунктом 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками визначаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Порядок відшкодування збитків встановлений також главою 25 Господарського кодексу України. Так, відповідно до ст. 224 цього кодексу, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, а саме: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Умови відшкодування збитків передбачені статтею 226 ГК України, із якої також слідує, що головною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною умовою є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На кредитора покладений обовязок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобовязання, прямого причинного звязку між порушенням зобовязання і завданими збитками і їх розміру, на боржника відсутність вини (ст.ст. 614, 623 ЦК України).

За приписами п. 6 Розяснень ВАСУ № 02-5/215 від 01.01.1994р., питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

На кредитора покладений обовязок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобовязання, прямого причинного звязку між порушенням зобовязання і завданими збитками і їх розмір, на боржника відсутність вини (ст.ст. 614, 623 ЦК України).

Слід також зазначити, що підстави відповідальності за завдану майну шкоду передбачені умовами договору автотранспортних засобів № 1 від 02.04.2013р. Так, умови договору сторонами визначено, що на відповідача покладається обовязок матеріальної відповідальності за збитки, які можуть бути завдані майну пожежею, що виникли в обєкті з провини користувача (п. 3.4), а також у випадку загибелі чи пошкодження майна (п.3.8).

Крім того, приймаючи обєкт позички у користування відповідач взяв на себе обовязок за свій рахунок виконувати усі протипожежні заходи повязані з майном.

Також відповідач зобовязався в місячний термін від дати укладання договору забезпечити виконання Закону України «Про страхування» (п. 3.11).

Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в порушення умов договору страхування відповідачем майна так і не було здійснено.

Враховуючи той факт, що пошкодження майна, а саме: згорання автомобіля РАФ 2914, реєстраційного номеру 183-53НР, сталося у період користування відповідачем, то саме відповідач є відповідальним за вказану пожежу, а також за її наслідки.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Украйні» проведення оцінки майна є обовязково. У випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно звіту № 360 експертного, автотоварознавчого дослідження, по визначення технічного стану та величини матеріальної шкоди від 11.11.2013р. розмір матеріальної шкоди автомобіля марки РАФ 2914, реєстраційного номеру 183-53НР, завданої власникові транспортного засобу за результатами пожежі складає: 11510 грн.

Враховуючи в сукупності все вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено наявність факту заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, факт невиконання відповідачем його договірних зобовязань, причинно-наслідковий звязок між невиконанням зобовязань за договором та понесеними позивачем збитками. В той же час відповідач не довів суду відсутність його вини у пошкоджені переданого у користування майна.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 11510 грн. є законними обґрунтованими, однак суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з наступних підстав.

Як вже зазначалось, відповідач заявив клопотання про застосування позовної давності до позовних вимог.

Позовна давність, за визначенням ст. 256 ЦК України, це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу (ст. 260 ЦК України).

Так, ст. 253 ЦК України визначено, що початок перебігу строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідний місяць та число останнього року строку.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами ст. 261 ЦК України. Згідно з ч. 1. даної статті початок позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Документи наявні в матеріалах справи свідчать, що початок перебігу позовної давності до заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди слід відраховувати з 06.07.2013р. (наступний день після складання висновку № 594 експертного товарознавчого дослідження по визначенню технічного стану колісного транспортного засобу РАФ 2914, реєстраційний номер 18353НР, складеного 05.07.2013р.). Отже трирічний строк у межах якого позивач мав право звернутися до суду закінчився 06.07.2016р. Позивач, в свою чергу, звернувся до суду 09.11.2006р. (про що свідчить поштовий штамп на конверті), тобто після спливу строку позовної давності.

Доказів про переривання перебігу позовної давності, передбачених ст. 264 ЦК України, матеріали справи не містять.

Враховуючи заяву відповідача про застування строку позовної давності, суд відмовляє з задоволенні позову у звязку зі спливом позовної давності.

Посилання відповідача, на те що станом на час передання автотранспорту його залишкова вартість становила 0 грн., суд відхиляє, оскільки у подальшому вартість обєкта може змінюватися. Що стосується твердження відповідача, що звіт № 360 від 11.11.2013р. не може бути прийнятий як обґрунтування розрахунку матеріальних збитків від пожежі, у звязку з відсутністю в ньому зазначення найменування замовника, суд також не приймає до уваги та зазначає, що матеріали справи містять копію акту виконаних робіт № 290 від 11.11.2013р., за яким ЧП ОСОБА_2Ю (виконавцем) передано, а КУ Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя (замовником) прийнято експертний висновок визначення технічного стану та матеріальної шкоди автомобіля РАФ 2914, держ. номер 183-53НР.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.12.2016р.

Суддя А.О. Науменко