ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016р. Справа № 918/1046/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Рівне

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "МІСТ ЕКСПРЕС", м.Львів

про стягнення 10881,42 грн.

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача Cнігур Г.М. - представник (довіреність №86/2015 від 30.06.2016р.)

Права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "МІСТ ЕКСПРЕС" про стягнення 10881,42 грн., з яких 5300,00 грн. - вартість відвантаженої продукції, 781,42 грн. - вартість перевезення та 4800,00 грн. - неустойка (штраф).

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити з підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення позивача та представника відповідача, суд,-

встановив:

21.01.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "МІСТ ЕКСПРЕС" (експедитор/виконавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник) укладено договір №2101 про надання послуг. Предметом вказаного договору є доставка відправлень (пункт 3.1. договору).

Відповідно до п.4.1. договору експедитор/виконавець зобов'язується:

- організовувати приймання відправлення для доставки за адресою відправника або через мережу пунктів обслуговування клієнтів експедитора/виконавця;

- організовувати для замовника доставку відправлення одержувачу відповідно до належним чином оформлених замовником супровідних документів на відправлення, а саме: вантажної декларації (на вантаж) або ф.117 (на поштові відправлення). Супровідні документи вважаються належним чином оформлені замовником якщо: заповнені всі обов'язкові для заповнення відправником графи, обов'язково зазначено достовірна інформація про відправлення, оголошено цінність відправлення;

- організовувати доставку та вручення відправлення одержувачу через мережу пунктів обслуговування клієнтів експедитора/виконавця або на умовах «Адресної доставки» відповідно до встановлених експедитором/виконавцем строків;

- обов'язки експедитора/виконавця вважаються виконаними з моменту вручення відправлення одержувачу.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що оплата проводиться замовником шляхом переказу коштів на поточний рахунок експедитора/виконавця відповідно до виставленого рахунку та акту здачі-приймання робіт (надання послуг) за допомогою засобів факсимільного або електронного зв'язку протягом 3-х банківських днів з дня отримання їх замовником вищезазначеним способом. Сторони визначають, що дата зазначена у рахунку та в акті здачі-приймання (надання послуг) вважається датою отримання замовником даних документів факсимільним або електронним зв'язком.

Якщо в триденний строк з дня отримання замовником рахунку та акту здачі-приймання робіт (надання послуг) за допомогою засобів факсимільного або електронного зв'язку не будуть надані письмові зауваження, то акт здачі-приймання робіт (надання послуг) буде вважатись узгодженим, а послуги експедитора такими, що надані в повному обсязі, претензії замовника до їх виконання відсутні, а замовник зобов'язаний оплатити протягом вказаного строку за надані послуги в сумі, згідно рахунку та акту здачі-приймання робіт (виконання послуг).

Відповідно до п.6.1. договору експедитор/виконавець несе наступну відповідальність:

- в разі втрати відправлення з вини експедитора/виконавця, останній сплачує замовнику штраф в розмірі фактично завданих збитків, але в будь-якому випадку, в розмірі, що не перевищує оголошеної цінності відправлення, яка вказана у супровідному документі та підтверджена документально замовником (відправником);

- в разі пошкодження відправлення з вини експедитора/виконавця, останній сплачує замовнику штраф в розмірі суми, на яку зменшилась вартість відправлення (при пошкодженні), яка визначена висновком експертизи, але не більше оголошеної цінності відправлення, що вказана у супровідному документі та що підтверджена документально замовником (відправником);

- у разі порушення строку доставки відправлення з вини експедитора/виконавця, останній повинен компенсувати замовнику 12% від вартості послуг доставки цього відправлення, за кожен день прострочення, але не більше 60% вартості послуги. Не вважається простроченням не доставка відправлення у зв'язку із відсутністю одержувача за вказаною адресою доставки, у випадку відмови одержувача від приймання відправлення.

Як зазначає позивач, на виконання вищезазначеного договору, ним було відвантажено відповідачу меблі на суму 5300,00 грн., які відповідач зобов'язався доставити одержувачу - ОСОБА_4 (м.Одеса). Вартість перевезення становить 781,42 грн. В матеріалах справи міститься копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 13851028 від 05.08.2015р. на суму 781,42 грн.

Як стверджує позивач, одержувач вантаж отримав, претензій щодо якості, кількості, відповідності не виставляв. Однак, при цьому позивач стверджує, що мало місце порушення майнових прав і законних інтересів ПП ОСОБА_1.

У судовому засіданні позивач стверджував, що одержувач ОСОБА_4 вантаж одержала та передала кур'єру кошти у розмірі 5300,00 грн. за товар які мали бути передані позивачу.

У зв'язку з наведеним, позивач надіслав на адресу відповідача претензію №1 від 07.03.2016р. та претензію №2 від 15.06.2016р., в яких ФОП ОСОБА_1 повідомляє ТзОВ "Торговий дім "МІСТ ЕКСПРЕС", що мало місце порушення майнових прав і законних інтересів відповідача.

Таким чином, позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 10881,42 грн., з яких 5300,00 грн. - вартість відвантаженої продукції, 781,42 грн. - вартість перевезення та 4800,00 грн. - неустойка (штраф).

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Також відповідачем подано заяву про застосування строку спеціальної позовної давності, передбаченої ст.315 ГК Укрїни.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи та заперечення позивача та представника відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За умовами ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч.1 ст.307 ГК України, на яку посилається позивач у позовній заяві, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.01.2014р. між сторонами укладено договір № 2101 про надання послуг. Предметом вказаного договору є доставка відправлень (пункт 3.1. договору).

В матеріалах справи міститься товаро-транспортна накладна №018-0067309 від 05.08.2016р., відповідно до якої вантажовідправником є ОСОБА_1, вантажоодержувачем є ОСОБА_4, а перевізником ТзОВ «Торговий Дім «Міст Експрес».

Відповідно до декларації №018-0067309 від 05.08.2015р. платником відправлення є відправник ФОП ОСОБА_1 В матеріалах справи міститься квитанція до прибуткового касового ордера №13851028 від 05.08.2015 на суму 781,42 грн.

Згідно із п.2.8. Стандартних умов сервісу, що затверджені Наказом №290/13 від 29.08.2014р. генерального директора ТзОВ "ТД "МІСТ ЕКСПРЕС" поштове відправлення з післяплатою - це відправлення з оголошеною цінністю, під час подання якого відправник (замовник) доручає виконавцю стягнути визначену ним суму вартості відправлення з одержувача і переслати її замовнику.

Відповідно до повідомлення на посилку №018-0067309 та декларації №018-0067309 від 05.08.2015р. у позиції «сума післяплати» зазначено нуль гривень 00 копійок, спеціальних умов доставки не передбачено. Таким чином позивачем не було доручено відповідачу стягнути визначену ним суму вартості відправлення з одержувача і передати її позивачу. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що одержувачем вантажу було передано кур'єру ТзОВ "ТД "МІСТ ЕКСПРЕС" гроші за отриманий товар.

Як стверджує позивач, одержувач вантаж отримав, претензій щодо якості, кількості, відповідності не виставляв. Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони договору про надання послуг №2101 від 21.01.2014р. свої обов'язки виконали належним чином, тобто відповідач доставив вантажоодержувачу товар, а позивач здійснив оплату за перевезення вантажу. Інших спеціальних умов пов'язаних з доставкою вантажу сторонами не передбачено і судом не встановлено.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 5300,00 грн. - вартості відвантаженої продукції та 781,42 грн. - вартості перевезення є необґрунтованими, безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 4800,00 грн. - неустойки (штрафу) суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як зазначалось вище, відповідно до п.6.1. договору експедитор/виконавець несе наступну відповідальність: в разі втрати відправлення, в разі пошкодження відправлення та в разі порушення строку доставки відправлення.

Однак, позивачем у позовній заяві не наведено жодних обставин, за яких настала відповідальність відповідача за невиконання умов договору №2101 від 21.01.2014р. Розрахунку неустойки (штрафу) в розмірі 4800,00 грн. позивачем також не подано. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення 4800,00 грн. неустойки (штрафу) є необґрунтованою, безпідставною та не підлягає задоволенню.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строку спеціальної позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно із ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.5 ст.315 ГК України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено і судом не встановлено порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача, а отже позовна давність у даному спорі застосуванню не підлягає.

Відтак, враховуючи наведене, суд дійшов висновку відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв'язку з необґрунтованістю та безпідставністю.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки у задоволенні позову слід відмовити, то, керуючись нормами ст.49 ГПК України, суд дійшов висновку витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 34, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 26.12.2016р.

Суддя Петрашко М.М.