ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2016 рокуСправа № 912/4335/16
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Колодій С.Б. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут", Кіровоградська область, м. Світловодськ

про стягнення 7 911 916,78 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність № 1368 від 15.11.2016 р.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" (надалі - СП ТОВ "Світловодськпобут") 5 327 823,86 грн. основного боргу, пені у розмірі 1 664 399,39 грн., 195 771,41 грн. 3% річних, 723 922,12 грн. інфляційні втрати, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Подання позову мотивовано порушенням відповідачем договірних зобов'язань в частині своєчасного проведення розрахунків за природний газ, поставленого за договором купівлі-продажу природного газу № 2266/15-КП-18 від 19.12.2014.

Ухвалою господарського суду від 23.11.2016 порушено провадження у справі № 912/4335/16 за даним позовом; розгляд справи в судовому засіданні призначено на 07.12.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 17.12.2016 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

В судовому засіданні 07.12.2016 господарський суд відклав розгляд справи до 22.12.2016 р. 11 год. 00 хв.

Представник позивача участь в судовому засіданні 22.12.2016 р. не приймав, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Відповідач в судовому засіданні 22.12.2016 р. подав відзив на позовну заяву, за змістом якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог, при вирішенні спору просить врахувати, що позивач є великим і економічно стабільним підприємством, яке є монополістом з постачання природного газу в регіоні і має постійне джерело надходжень грошових коштів, стягнення такої значної суми штрафних санкцій може призвести до зупинки діяльності відповідача.

Розглянувши наявні у справі матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача та оцінивши подані докази, наведенні в обґрунтування підстав позову, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

19.12.2014 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) та СП ТОВ "Світловодськпобут" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 2266/15-КП-18 (надалі - Договір), за умовами якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2015 році імпортований природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 (надалі - газ), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього Договору (а.с. 9-14).

Згідно з пунктом 1.2. Договору, газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб"єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

В розділі 2 Договору сторонами узгоджено помісячний обсяг природного газу, що має бути переданий з 01 січня 2015 по 31 грудня 2015.

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

В пункті 5.2. договору сторонами узгоджено ціну за 1000 куб. м. природного газу, яка склала 5 900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6 384,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 276,94 грн., всього з ПДВ 7 661,64 грн.

Шляхом укладення Додаткових угод до Договору від 19.12.2014 р. № 1 від 10.02.2015 р., № 2 від 10.03.2015, р. № 3 від 15.04.2015 р., № 4 від 15.05.2015 р., № 5 від 30.06.2015 р., № 6 від 20.07.2015 р. сторонами змінювались умови п. 5.2. Договору щодо ціни на газ (а.с. 15-20).

Згідно пункту 6.1. Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Строк дії Договору визначено з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками і до 31 грудня 2015 в частині реалізації газу, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (розділ 11 Договору).

Зазначені вище та інші умови Договору №2266/15-КП-18 від 19.12.2014 та Додаткових угод узгоджені між сторонами шляхом підписання представниками Продавця і Покупця, які скріплено печатками обох сторін Договору.

Відповідно до пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Нормами статті 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з приписами статті 655, 692 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору поставив протягом січня - квітня 2015 року, жовтня - грудня 2015 р., а відповідач отримав природний газ на загальну суму 8 856 435,61 грн. Приймання-передача газу оформлено відповідними актами від 31.01.2015, 28.02.2015, 31.03.2015, 30.04.2015, 31.10.2015, 30.11.2015, 31.12.2015, які підписано без зауважень постачальником та покупцем, а також газорозподільною організацією (а.с. 34-40). У названих актах визначено фактичні обсяги переданого газу, його ціна та остаточна вартість.

Натомість, за розрахунком позивача, відповідач за поставлений газ розрахувався частково на суму 3 528 611,75 грн. та з порушенням строків оплати, залишок несплаченої вартості газу становить суму 5 327 823,86 грн.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а частина 2 цієї статті вказує на те, що докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач наведені вище розрахунки позивача стосовно прострочення строків оплати та наявності залишку боргу в розмірі 5 327 823,86 грн. не заперечив. Доказів повної сплати вартості отриманого газу до суду не подав.

За таких обставин, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 5 327 823,86 грн. обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми основної заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача втрати від інфляції в сумі 723 922,12 грн. та 3% річних в сумі 195 771,41 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлення факту прострочення грошового зобов"язання відповідачем, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 195 771,41 грн. та інфляційних витрат в сумі 723 922,12 грн., згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 26-33).

Окрім того, позивач з посиланням на пункт 7.2 Договору, просить стягнути з відповідача пеню у сумі 1 664 399,39 грн.

За змістом пункту 7.2 Договору у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього Договору він зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу вимог частини другої статті 193, статей 216, 218 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

У сфері господарювання, згідно з частиною 2 статті 217, частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (стаття 547 Цивільного кодексу України).

Водночас, господарський суд враховує, що за змістом пункту 9.3 Договору сторонами погоджено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Поряд з цим, господарський суд враховує положення пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України відповідно до якого господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи припис, який міститься в пункті 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, суд враховує вказівку, що міститься в пункті 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського Суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України", в якому зазначається, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Окрім того, у пункті 7 оглядового листа Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ) від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 вказано: положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій.

Приймаючи рішення про зменшення розміру неустойки (пені), суд взяв до уваги наступні обставини:

- розрахунки за природний газ здійснюються за особливим алгоритмом розрахунків і регулюються державою;

- державою взято на себе обов'язок щодо відшкодування заборгованості за використаний природний газ підприємствами паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, зокрема ПАТ НАК "Нафтогаз України";

- відповідач є єдиним спеціалізованим підприємством по виробництву та постачанню теплової енергії в м. Світловодськ;

- розрахункові рахунки СП ТОВ "Світловодськпобут" арештовані органами державної виконавчої служби тривалий час, а тому виконати в повному обсязі та вчасно договірні зобов"язання у відповідача не має можливості.

Поряд з цим, визначаючись щодо зменшення, суд також враховує обов"язковість виконання зобов"язань, баланс інтересів сторін.

З огляду на викладене, суд, користуючись правом, наданим йому статтею 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України та статтею 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшує пеню на 50% (від суми встановленої судом) та стягує з відповідача 832 199,69 грн. пені.

Як визначає стаття 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов"язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

З огляду на вищевикладене, заявлені позивачем до стягнення позовні вимоги підлягають задоволенню судом частково.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" (27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Крупської, 2-А, ідентифікаційний код 31678853) на користь Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) 5 327 823,86 грн. основний борг, 832 199,69 грн. пені, 195 771,41 грн. 3% річних, 723 922,12 грн. інфляційні втрати, а також 106 195,75 грн. судового збору.

Наказ видати позивачеві після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 27.12.2016 р.

Суддя С.Б. Колодій