КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Справа№ 910/31093/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Григоревський В. В. -договір про надання правової допомоги № 01/5-15 від 05.01.2015 р.

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): Спиридонов О.В. - дов. б/н від 08.08.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Адвокатського об'єднання "ЛІГАЛ ЕДВАЙЗЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2016р.

у справі №910/31093/15 (головуючий суддя Чебикіна С.О., судді Шкурдова Л.М., Князьков В.В.)

за позовом Адвокатського об'єднання "ЛІГАЛ ЕДВАЙЗЕР"

до Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Імпульс"

про стягнення 189 633, 30 грн.

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Імпульс"

до Адвокатського об'єднання "ЛІГАЛ ЕДВАЙЗЕР"

про визнання договору недійсним

В судовому засіданні 30.11.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог 192 000,00 грн. основного боргу, 4 652,71 грн. 3% річних, 31 607,04 грн. інфляційних втрат у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати за надані послуги за договором про надання правової допомоги суб'єкту господарювання №01/5-15 від 05.01.2015р.

У лютому 2016 року до господарського суду м. Києва надійшла зустрічна позовна заява Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Імпульс" до Адвокатського об'єднання "ЛІГАЛ ЕДВАЙЗЕР" про визнання договору про надання правової допомоги суб'єкту господарювання №01/5-15 від 05.01.2015 року недійсним, з тих підстав, що він був укладений не уповноваженою на це особою з порушенням норм ЦК України, яка прийнята судом до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.04.2016р. у справі №910/31093/15 у задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено.

Визнано недійсним договір про надання правової допомоги суб'єкту господарювання №01/5-15 від 05.01.2015р., що було укладено між Адвокатським об'єднанням "ЛІГАЛ ЕДВАЙЗЕР" та Відокремленим підрозділом Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Імпульс" - Науково-технічний центр "Сфера". Стягнуто з Адвокатського об'єднання "ЛІГАЛ ЕДВАЙЗЕР" на користь Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Імпульс" 1378, 00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, судом першої інстанції проігноровано надані Позивачем за первісним позовом факти надання правової допомоги відповідачу за первісним позовом, які підтверджуються судовими рішеннями.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції надав перевагу одним доказам над іншими, не усунувши протиріччя між ними та не навівши мотивів, з яких доказам відповідача було надано перевагу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Адвокатського об'єднання "ЛІГАЛ ЕДВАЙЗЕР" 13.05.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, строк розгляду справи згідно ст. 69 ГПК України продовжувався, відповідно до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався, у справі оголошувалась перерва, останній раз на 30.11.2016р.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні апеляційної інстанції 30.11.2016р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній та доповненнях до неї, просив її задовольнити.

Представник відповідача за первісним позовом, в судовому засіданні апеляційної інстанції 30.11.2016р. заперечував проти доводів позивача за первісним позовом, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає частковому скасуванню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Наказом ДП "НТК "Імпульс" (відповідача за первісним позовом) від 15.01.2013 року №4 було утворено Відокремлений підрозділ Державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Імпульс" - Науково-технічний центр "Сфера" (ВП НТЦ "Сфера"), яким одночасно було затверджено Положення про нього та призначено на посаду директора ВП НТЦ "Сфера" ОСОБА_4

Відповідно до п. 3.1. Положення про ВП НТЦ "Сфера" підрозділ є відокремленою структурною одиницею ДП "НТК "Імпульс" без прав юридичної особи, з правом мати окремий банківський гривневий та валютний рахунок, з правом ведення окремого обліку своєї діяльності, з правом створення окремого балансу.

Управління підрозділом здійснює директор підрозділу, директор підрозділу призначається і звільняється з посади генеральним директором підприємства в порядку і на умовах визначених трудовим контрактом, що укладається з особою, яку наймають на посаду директора підрозділу (п. 7.1. положення).

Директор підрозділу керує оперативною діяльністю підрозділу, визначає склад та обсяг відомостей, що визначаються комерційною таємницею та порядок їх захисту, вирішує питання стимулювання праці робітників підрозділу, видає накази та розпорядження, обов'язкові для персоналу підрозділу (п. 7.3. положення).

Пунктом 12.1. положення передбачено, що підрозділ припиняється шляхом реорганізації або ліквідації.

Наказом ДП "НТК "Імпульс" від 09.09.2013 року №58 ВП НТЦ "Сфера" було ліквідовано.

Наказом ДП "НТК "Імпульс" від 30.10.2013 року №4 к5/7 ОСОБА_4 було переведено на посаду заступника директора ДП "НТК "Імпульс" по науці.

05.01.2015 року між Адвокатським об'єднанням "ЛІГАЛ ЕДВАЙЗЕР" (адвокатське об'єднання) та ВП НТЦ "Сфера" (клієнт) було укладено договір про надання правової допомоги суб'єкту господарювання №01/5-15.

Зазначений договір був підписаний зі сторони Адвокатського об'єднання "ЛІГАЛ ЕДВАЙЗЕР" - керуючим партнером об'єднання Григоревським В.В., а зі сторони ВП НТЦ "Сфера" - директором цього підрозділу ОСОБА_4, який діяв, як зазначено в договорі, на підставі положення про відокремлений підрозділ та довіреності.

Відповідно до пункту 1.1. даного договору клієнт доручає, а адвокатське об'єднання приймає на себе зобов'язання надавати правову допомогу в обсязі та умовах, передбачених цим договором.

Зокрема, адвокатське об'єднання за цим договором приймає на себе зобов'язання з надання правової допомоги, а саме: правовий супровід господарських угод, які укладаються клієнтом; досудова претензійна робота; розробка внутрішньої документації клієнта; правовий супровід трудових взаємовідносин; надання правової допомоги у корпоративних взаємовідносинах клієнта; правовий супровід офіційного звернення до органу управління клієнта; складання проектів документів, які підлягають узгодженню або затвердженню органом управління клієнта, організація та супровід підписання в установленому порядку нової редакції положення клієнта тощо (п. 2.1. договору).

За результатами надання правової допомоги щомісячно складається акт, що підписується представниками кожної із сторін (п. 4.4. договору).

Оплата здійснюється на умовах попередньої оплати, у строк до 15 числа місяця в якому надаються послуги, шляхом щомісячного переказу гонорару на поточний рахунок адвокатського об'єднання у сумі 32 000,00 грн. (п.4.1., 4.2. та 4.6. договору).

В якості доказу на підтвердження наявності у ОСОБА_4 повноважень на укладення спірного договору та підписання актів про надання послуг позивачем за первісним позовом надано суду копію Генеральної довіреності від 01.02.2013 року на уповноваження директора відокремленого структурного підрозділу Науково-технічний центр "Сфера" ОСОБА_4 здійснювати, зокрема, поточне управління ВП НТЦ "Сфера", укладати будь-які угоди, підписувати від імені підприємства, будь-які документи в тому числі первісної бухгалтерської документації, актів виконаних робіт (послуг) рахунків фактур, накладних на отримання товарно-матеріальних цінностей, актів прийому-передачі майна тощо.

На момент укладання спірного договору (05.01.2015 року) ВП НТЦ "Сфера" було ліквідовано (наказом ДП "НТК "Імпульс" від 09.09.2013 року №58), а ОСОБА_4 обіймав іншу посаду, ніж вказано в договорі та генеральній довіреності, а саме заступника директора ДП "НТК "Імпульс" по науці (наказ ДП "НТК "Імпульс" від 30.10.2013 року №4 к5/7).

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що договір був укладений не уповноваженою на це особою позивача за зустрічним позовом з порушенням норм ЦК України, а тому такий договір повинен бути визнаний недійсним.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

В силу ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

За приписами ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Отже, ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України закріплена загальна презумпція того, що дії органів юридичної особи або її представників у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи. Саме цим зумовлений обов'язок таких органів чи осіб вчиняти дії в інтересах юридичної особи, діяти добросовісно та розумно, а також не перевищувати своїх повноважень.

В пункті 3.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. №11 зазначено, що вирішуючи спори, пов'язані з представництвом юридичної особи у вчиненні правочинів, господарські суди повинні враховувати таке.

Письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена уповноваженим органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своїх компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статі 92 Цивільного кодексу України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо такі обмеження передбачені законом; про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, сторона спірного договору ВП НТЦ "Сфера" на момент його підписання перебувала в стадії припинення та відповідно до Наказу відповідача №58 від 09.09.2013 року необхідно було здійснити певні дії, а саме: надати державному реєстратору відомості про структурні зміни та внести відповідні записи до реєстраційної картки ДП НТК "Імпульс", пов'язані із ліквідацією НТЦ "Сфера", зняти з обліку як платника податків НТЦ "Сфера" у податковій інспекції, закрити поточний та валютний рахунок НТЦ "Сфера" в банківській установі, здати до органів дозвільної системи круглу печатку НТЦ "Сфера" для знищення, скласти акти звірки заборгованості з контрагентами, провести претензійну роботу з контрагентами, які мають заборгованість перед НТЦ "Сфера", забезпечити прийом-передачу товарно-матеріальних цінностей та основних засобів на баланс ДП НТК "Імпульс", надати передаточний баланс, надати оголошення про ліквідацію у засоби масової інформації та передати за актом до архіву ДП НТК "Імпульс" документи, пов'язані з діяльністю НТЦ "Сфера".

Як вбачається з наявного у матеріалах справи Витягу з ЄДРЮОФОП станом на 05.01.2015р. (т. 1 а.с. 205), відсутні відомості про перебування відокремленого підрозділу НТЦ "Сфера" на стадії припинення та закриття, крім того зазначено, що ОСОБА_4 є керівником, який має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, а також відсутні будь-які відомості щодо наявності обмежень щодо представництва від імені юридичної особи.

Разом з цим, у матеріалах справи також міститься Витяг з ЄДРЮОФОП станом на 15.01.2016р. (т. 1 а.с. 189), у якому зазначено, що вказаний відокремлений підрозділ було закрито лише 10.07.2015р., тобто, вже після укладення спірного договору 05.01.2015р.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що на момент підписання спірного договору 05.01.2015р. відповідач за зустрічним позовом не знав та не міг знати про відсутність у ОСОБА_4 повноважень на укладення спірного договору, оскільки у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців на момент укладення спірного договору були відсутні відомості про обмеження повноважень ОСОБА_4, крім того, при його підписанні останнім, в якості підтвердження своїх повноважень надано копію Генеральної довіреності від 01.02.2013 року на уповноваження директора відокремленого структурного підрозділу Науково-технічний центр "Сфера" ОСОБА_4 здійснювати, зокрема, поточне управління ВП НТЦ "Сфера", укладати будь-які угоди, підписувати від імені підприємства, будь-які документи в тому числі первісної бухгалтерської документації, актів виконаних робіт (послуг) рахунків фактур, накладних на отримання товарно-матеріальних цінностей, актів прийому-передачі майна тощо.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено належними засобами доказування обставини щодо недійсності спірного правочину, з огляду на що колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Щодо первісного позову про стягнення 192 000,00 грн. основного боргу, 4 652,71 грн. 3% річних, 31 607,04 грн. інфляційних втрат у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати за надані послуги за договором про надання правової допомоги суб'єкту господарювання №01/5-15 від 05.01.2015 року, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 906 ЦК України визначено загальний порядок відповідальності виконавця за порушення договору про надання послуг.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

В силу ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно п. 1.1. Договору клієнт доручає, а адвокатське обєднання приймає на себе зобов'язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.2.12. договору передбачено, що адвокатське обєднання приймає на себе зобов'язання з надання наступної правової допомоги за окремою угодою з адвокатським об'єднанням - представництво клієнта в судах загальної юрисдикції, адміністративних та господарських судах України.

Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що такі окремі угоди укладалися між сторонами у справі.

При наданні послуг з боку виконавця вчиняються певні дії або здійснюється певна діяльність, які не мають матеріального результату. Тому за договором щодо надання послуг оплачується не сам результат певної діяльності, а вчинені виконавцем дії.

Ця обставина вимагає від виконавця послуг при складенні акту виконання-приймання наданих послуг надавати докази про фактичне виконання певних дій по наданню послуг, оскільки товаром при оплаті послуг є саме такі дії.

Позивачем за первісним позовом було надано суду акти про надання послуг від 30.01.2015 року №01/15-1, від 27.02.2015 року №02/15-1, від 31.03.2015 року №03/15-1, від 30.04.2015 року №04/15-1 та від 29.05.2015 року №05/15-1.

При цьому, дані акти скріплені печатками підприємств, підписані з боку Адвокатського об'єднання "ЛІГАЛ ЕДВАЙЗЕР" - керуючим партнером об'єднання Григоревським В.В., а з боку ВП НТЦ "Сфера" - директором цього підрозділу ОСОБА_4

Доводи позивача за первісним позовом, що вказані акти є підтвердженням надання послуг та можуть бути доказами у справі є помилковим.

Вищезазначені акти про надання послуг не відповідають вимогам відповідного підтвердження належного виконання зобов'язання, оскільки не відображають та не підтверджують, які саме дії були вчинені по наданню передбачених договором послуг, а містять лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, інформацію про замовника, виконавця та загальну суму коштів для перерахування.

Таким чином, позивачем не надано апеляційному суду доказів, що можуть підтвердити надання позивачем за первісним позовом послуг за спірним договором, а саме: надання правової допомоги, правовий супровід господарських угод, які укладаються клієнтом; досудова претензійна робота; розробка внутрішньої документації клієнта; правовий супровід трудових взаємовідносин; надання правової допомоги у корпоративних взаємовідносинах клієнта; правовий супровід офіційного звернення до органу управління клієнта; складання проектів документів, які підлягають узгодженню або затвердженню органом управління клієнта, організація та супровід підписання в установленому порядку нової редакції положення клієнта тощо, що передбачені п. 2.1. договору.

При цьому, колегія суддів критично відноситься до наданих позивачем за первісним позовом суду апеляційної інстанції копій судових рішень, додаткових угод до спірного договору, оскільки вони не були предметом розгляду в суді першої інстанції та з'явилися лише під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, подані позивачем з порушенням ст. 101 ГПК України без обґрунтування причин неможливості подання даних доказів суду першої інстанції.

Місцевий господарський суд не звернув увагу на вказані обставини справи в їх сукупності, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення зустрічного позову.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга позивача за первісним позовом задоволенню не підлягає, але рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2016р. у даній справі підлягає частковому скасуванню, з викладенням у відповідності до п.2 ч.1 ст.103 ГПК України резолютивної частини рішення в редакції постанови Київського апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 49, 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Адвокатського об'єднання "ЛІГАЛ ЕДВАЙЗЕР" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2016р. у справі №910/31093/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.04.2016р. у справі №910/31093/15 скасувати частково, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«1. У задоволенні первісного позову відмовити.

2. У задоволенні зустрічного позову відмовити.»

3. Матеріали справи №910/31093/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді М.Л. Яковлєв

А.І. Тищенко