ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року Справа № 923/1195/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Литвинової В.В. при секретарі Гоголь О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Таврійська будівельна компанія",м. Херсон

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо-Інвест-Строй", м. Херсон

про стягнення заборгованості в сумі 6 929,40 грн. за договором оренди

за участю

представників сторін:

від позивача - уповноважена особа ОСОБА_1, дов. № 712 від 23.12.2016;

від відповідача - не прибув;

Публічне акціонерне товариство "Таврійська будівельна компанія" (позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредо-Інвест-Строй" (відповідач) заборгованості в сумі 6929,40 грн. за договором оренди.

Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідач жодного разу в засідання суду не прибув, витребуваних судом документів не подав, про причини неявки суд не повідомив, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання , що підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, у відповідності до ст..75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

Між Публічним акціонерним товариством "Таврійська будівельна компанія" (позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кредо-Інвест-Строй" (відповідач, орендар) укладено договір оренди баштового крану №КР190813 від 19.08.2013 (далі Договір), за умовами якого позивач зобовязується передати баштовий кран 308А, а відповідач його прийняти у користування та сплачувати орендну плату. Матеріалами справи підтверджується, що вищевказаний договір припинив свою дію на підставі Угоди про розірвання договору оренди баштового крану №КР190813 від 19.08.2013., яку сторони підписали 01.08.2015 року.

Згідно приписів ч.2 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача сплавляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до п.2.2. та п.2.3. договору розмір орендної плати складає 5000,00 грн. на місяць. Сплачується орендна плата до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до п.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов договору та норм чинного законодавства відповідач має заборгованість з орендної плати за червень 2015 р. в сумі 30,80 грн. та 5000,00 грн. за липень 2015 р.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 5030,80 грн. основного боргу є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.6.5. договору у випадку порушення орендарем строків оплати за договором орендар сплачує пеню в розмірі 1% від неоплаченої в строк суми за кожний день прострочення.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 1191,74 грн. пені.

Згідно частини 1 статті 230 ГК України пеня й штраф є господарськими штрафними санкціями, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст.231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Пункт 6 ст.231 Господарського кодексу України визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом статті 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань№543/96-ВР від 22.11.96. передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу, та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Суд перевірив розрахунки пені та, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 1191,74 грн. підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача індекс інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми.

Суд перевірив розрахунки в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 521,14 грн. та 3 % річних в сумі 185,72 грн. і зазначає, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані і підлягають задоволенню.

З огляду на неявку представника відповідача, суд зазначає, що в силу статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони мають право брати участь в господарських засіданнях. Сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст.28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють в межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Відповідно до ст.77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд зауважує, що відкладення на підставі ст.77 ГПК України розгляду справи у разі незявлення представника сторони за викликом господарського суду є правом, а не обовязком суду, і використовується ним, якщо причини неявки є поважними та обґрунтованими, та неявка представника сторони перешкоджає вирішенню спору в даному судовому засіданні.

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За приписами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивачу на підставі ст..49 ГПК України відшкодовуються судові витрати за рахунок відповідача.

На підставі вищевикладених норм права та керуючись, ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, - суд

в и р і ш и в:

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-Інвест-Строй» (73000, м.Херсон, вул.Лютеранська, 14-а, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Таврійська будівельна компанія» (73011, м.Херсон, вул.Адмірала Макарова, 203, , р/р 2717 у ПАТ КБ «Приватбанк» м.Херсон, МФО 352479) 5030,80 грн. боргу, 1191,74 грн. пені, 521,14 грн. збитків від інфляції, 185,72 грн. 3% річних, в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1378,00 грн.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.12.2016 р.

Суддя В.В.Литвинова