ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016 Справа № 904/11360/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» , м. Київ

До : Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», м. Дніпро

Про : стягнення 36 277 769, 87 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача : ОСОБА_1 (дов. №14-127 від 13.05.14р.);

Від відповідача : ОСОБА_2 ( дов. від 31.12.15р.).

СУТЬ СПОРУ :

ПАТ НАК «Нафтогаз України» ( позивач ) звернувся з позовом до ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» (відповідач) про стягнення 36 277 769, 87 грн. ( в т.ч 12 795 490, 86 грн. пеня; 10 520 689, 55 грн. штраф; 660 623, 94 грн. 3% річних та 12 300 965, 52 грн. - інфляційні втрати) за несвоєчасну оплату отриманого природного газу . Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобовязань по оплаті поставленого природного газу у строки, визначені договором.

ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» (відповідач) проти задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 12 300 965, 52 грн. заперечував ( вказуючи , що відповідно до розяснень , що містяться у п.3.2. Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.13 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» , якщо термін прострочення боржником грошового збовязання становить менше ніж місяць , то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується ; також на підтвердження цієї думки послався на постанови ВГСУ від 19.05.16 р. по справі № 904/4950/15 та по справі № 904/10253/15 ) та надав контррозхрахунок , відповідно до якого інфляційні втрати складають 2 480 259,25 грн. Одночасно просив суд на підставі ст.ст. 83 , 121 ГПК України зменшити предявлені позивачем суми штрафу та пені на 100% та розстрочити виконання рішення суду строком на 3 роки , посилаючись на тяжкий майновий стан підприємства та на те, що на сьогоднішній день відповідач є збитковим підприємством.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд ,-

ВСТАНОВИВ :

31.12.14р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ПАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» ( покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №156/15-ПР, за умовами п. 1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб, покупець є кінцевим споживачем. Пунктом 2.1 договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01.01.15р. по 31.12.15р. газ обсягом до 84 000 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів.

Як зазначено у п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу; обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача. Згідно з п. 3.4 договору : не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмові від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За приписами п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

У п. 5.2 договору зазначено про те, що ціна за 1 000 куб. м газу становить 5 900, 00 грн. без урахуванням податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ -2%; податок на додану вартість за ставкою - 20% . Крім того - тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 366, 70 грн. , крім того ПДВ 20% -73, 34 грн., всього з ПДВ - 440, 04 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6 384, 70 грн., крім того ПДВ 20 % - 1 276, 94 грн., всього з ПДВ - 7 661, 64 гривень.

Положеннями п. 6.1 договору передбачено, що оплата за газ проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку : оплата в розмірі 30% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу, оплати в розмірі по 35% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки ; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (п. 7.1 договору).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору позивач має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості; у разі невиконання покупцем п. 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної обікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Відповідно до п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років.

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до з 01.01.15р. до 31.12.15р., а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості (п. 11 Договору). (а.с.17-22)

Також між сторонами було укладено низку додаткових угод до вищезазначеного договору, якими вносилися зміни до ціни природного газу та предмету договору (а.с.23-35).

На виконання умов договору позивач здійснив постачання відповідачу природного газу у 2015 році, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу , підписаними відповідачем без зауважень ( а.с.36-45).

Однак, в порушення прийнятих на себе зобовязань відповідач не своєчасно здійснював оплату отриманого від позивача газу ; у звязку з чим (згідно наданого позивачем розрахунку) позивач нарахував відповідачу 12 795 490, 86 грн. - пені, 10 520 689, 55 грн. штрафу; 660 623, 94 грн. 3% річних та 12 300 965, 52 грн. інфляційних втрат.(а.с.10-13).

Відповідач у відзиві на позов та наданому ним контррозрахунку не заперечує проти нарахування штрафу, пені та 3% річних, однак зазначає, що інфляційні втрати нараховані з порушенням чинного законодавства.

Суд погоджується з позицією відповідача та вважає, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, та доданий до матеріалів справи - необґрунтований та такий, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи. Відповідно до частини 3 пункту 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці) у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, слід врахувати, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Отже, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов'язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові ВГСУ від 01.04.2015 р. по справі № 917/1667/14 та у постанові ВГСУ від 19.05.16 р. у справі № 904/4950/15 .

Згідно з пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 р. : … з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Так, враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, враховуючи положення вищевказаних Постанов Пленуму, та контр- розрахунок ( наданий відповідачем ) ; здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за вказаними періодами , суд дійшов до висновку , що сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача , становить 2 480 259, 25 грн.

При цьому, згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В пункті 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України також зазначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до пункту 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», передбачено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Отже, зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Суд об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем, а також матеріальний стан відповідача, вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій та зменшити розмір пені та штрафу на 70%, а саме: стягнути з відповідача 3 838 647, 26 грн. пені та 3 156 206, 86 грн. штрафу.

Щодо розстрочення суми заборгованості та суми судового збору строком на 3 роки суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до правової позиції, викладеної у пункту 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Беручи до уваги клопотання відповідача на підтвердження пояснень стосовно відсутності у відповідача замовлень на продукцію, простоїв виробництва, у звязку з чим підприємство відповідача знаходиться у скрутному становищі, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву відповідача про розстрочку виконання рішення та розстрочити виконання рішення строком на 24 місяці.

У відповідності із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст.526 ЦК України ). Відповідно до приписів ст.33 ГПК України : кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню частково , в наступному розмірі : 660 623, 94 грн.. 3% річних, 3 838 647, 26 грн. пені, 3 156 206, 86 грн. штрафу та 2 480 259, 25 грн. інфляційних втрат.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України; ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд ,-

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» ( 49081, м. Дніпро, вул. Столєтова, буд. 21; ) на користь позивача Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» ( 01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ): 660 623, 94 грн.. 3% річних ; 3 838 647, 26 грн. пені; 3 156 206, 86 грн. штрафу ; 2 480 259, 25 грн. інфляційних втрат та 206 700, 00 грн. - витрат на сплату судового збору.

3. Розстрочити виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.16 р. у справі №904/11360/16 строком на 24 місяці наступним чином:

430 934, 89 грн. відповідач повинен сплатити позивачу в строк до 30.01.17р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.02.17р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.03.17р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.04.17р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.05.17р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.06.17р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.07.17р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.08.17р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.09.17р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.10.17р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.11.17р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.12.17р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.01.18р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.02.18р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.03.18р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.04.18р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.05.18р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.06.18р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.07.18р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.08.18р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.09.18р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.10.18р., 430 934, 89 грн. в строк до 30.11.18р., 430 934, 84 грн. в строк до 30.12.18р.,

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Суддя Васильєв О.Ю. 26.12.16р.