РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016Справа №910/18319/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»
до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 51757,74 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаНекряч А.В. - представник
від відповідачаПоліщук Л.І. - представник
від третьої особиОСОБА_1, ОСОБА_4 - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 51757,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №833001/4600/0000054 від 24.03.2015 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Lexus, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3033928, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків (в межах ліміту відповідальності за вирахуванням суми франшизи) покладається на відповідача.

За прострочення виконання зобов'язання з виплати суми відшкодування позивач також просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 781,15 грн та інфляційні втрати у розмірі 50976,59 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/18319/16, залучено до участі у справі ОСОБА_1 третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2016 за клопотанням позивача продовжено строк вирішення спору у справі №910/18319/16 на 15 днів та відкладено розгляд справи на 14.12.2016.

Судове засідання, призначене на 14.12.2016, не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2016 розгляд справи призначено на 20.12.2016.

В судове засідання, призначене на 20.12.2016, представник позивача з'явився, позов підтримав.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти задоволення позову заперечив. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказує, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено вини водія автомобіля Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, у настанні ДТП.

Третя особа в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті справи, свою вину у скоєнні ДТП заперечила.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників учасників процесу, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.03.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №833001/4600/0000054 (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем Lexus, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

05.11.2015 о 13 год. 20 хв. на перехресті вул. Саксаганського та ОСОБА_6 сталася ДТП, а саме: відбулося зіткнення транспортних засобів Lexus, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1

На підставі страхового акта №00180036 від 10.12.2015, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів у сумі 149435,67 грн на рахунок виконавця ремонтних робіт - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_7, що підтверджується платіжними дорученнями №042390 від 10.12.2015.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» перейшло в межах суми 149435,67 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що особою, винною у скоєнні ДТП (і як наслідок - у завданні шкоди власнику автомобіля Lexus, державний номер НОМЕР_1) є водій автомобіля Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, - ОСОБА_1.

Оскільки відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3033928, позивач вказує, що обов'язок з відшкодування шкоди у розмірі 49500,00 грн (ліміт відповідальності мінус 500,00 грн франшизи за полісом) покладається саме на відповідача як страховика за вказаним договором обов'язкового страхування.

За змістом ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За приписами ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, учасниками було повідомлено Управління патрульної служби поліції МВС України в місті Києві. Інспектором Патрульної поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП2 №336890 відносно ОСОБА_1, а також складено схему місця ДТП.

Однак, у протоколі не вказано, який пункт Правил дорожнього руху України порушено ОСОБА_1, а лише вказана ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 29.12.2015 матеріали справи відносно ОСОБА_1 повертались органу, який склав протокол, для проведення авто-технічного дослідження, відтворення події за участю експерта, проте постанова суду не була виконана та матеріали були повторно направлені до суду разом із поясненнями інспектора Управління патрульної служби в м.Києві.

Враховуючи неповноту проведеної перевірки, постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 25.02.2016 відповідні матеріали справи про адміністративне правопорушення повторно направлено до Управління патрульної служби МВС у м.Києві для дооформлення.

В подальшому, постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 26.04.2016 у було закрито провадження в адміністративній справі №761/14355/16-п на підставі п.7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення відповідного адміністративного стягнення).

При цьому, факту порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України та його вини у скоєнні ДТП даною постановою не встановлено, а лише процитовано обставини дорожньо-транспортної пригоди із протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №336890 від 05.11.2015.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належних та допустимих доказів на підтвердження факту вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, що сталася 05.11.2015, позивачем не подано, а можливість дійти висновку про наявність вини ОСОБА_1 у скоєнні спірної ДТП на підставі поданих позивачем документів, виключається.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено вини водія забезпеченого на підставі полісу №АЕ/3033928 транспортного засобу - автомобіля Mitsubishi, державний номер НОМЕР_2, як обов'язкової складової для настання цивільно-правовї відповідальності даної особи та кваліфікації відповідної події як страхового випадку в розумінні положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої до стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 49500,00 грн, а також нарахованих сум 3% річних та інфляційних втрат, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 26.12.2016

Суддя Ю.М. Смирнова