ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2016 року Справа № 904/5984/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,

суддів - Джихур О.В., Іванова О.Г.,

секретар судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,

від відповідача: Подолінська Т.В.- представник, довіреність № б/н від 28.09.2016 р.,

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2016р. у справі №904/5984/16

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Нікополь

до товариства з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ", м.Дніпро

про стягнення 45613грн.78 коп.

ВСТАНОВИВ:

- ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2016р. у справі №904/5984/16 (суддя Васильєв О.Ю.) фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні заяви про прийняття додаткового рішення з зазначенням в резолютивній частині питання щодо розподілу судових витрат, зокрема, в частині відшкодування витрат позивача на отримання правової допомоги адвоката;

- при винесенні ухвали господарський суд виходив з відсутності підстав для прийняття додаткового рішення, оскільки результати розгляду судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення і під час розгляду спору у даній справі судом було вирішене питання про розподіл судових витрат, зокрема, в частині відшкодування витрат позивача на отримання правової допомоги адвоката, про що було вказано у мотивувальній частині рішення;

- не погодившись з винесеною ухвалою, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить цю ухвалу скасувати та зобов`язати господарський суд прийняти додаткове рішення у справі, в якому визначити в резолютивній частині питання щодо розподілу судових витрат в частині відшкодування витрат позивача на отримання правової допомоги адвоката;

- у поданій скарзі йдеться про те, що питання по розподілу судових витрат, пов"язаних з відшкодуванням витрат позивача на послуги адвоката в резолютивній частині рішення у даній справі відсутнє та не вирішено взагалі, у зв"язку з чим, позивача позбавлено права висловити свою незгоду з цим рішенням та оскаржити його, а також про те, що господарський суд помилково не звернув уваги на п.4 прохальної частини позовної заяви, в якому позивач просив покласти на відповідача всі судові витрати, про порушення господарським судом приписів ст.ст.84, 88 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких в резолютивній частині рішення міститься висновок по кожній з заявлених вимог та вказується про розподіл судових витрат між сторонами, одним із передбачених законодавством способів виправлення недоліків судового рішення, яких припустився суд, є прийняття додаткового рішення, при цьому, додаткове рішення- засіб виправлення неповноти судового рішення, всупереч приписам ст.ст.22, 91, п.11 ст.106 Господарського процесуального кодексу України позивач був позбавлений права навіть подати апеляційну скаргу на рішення господарського суду, яке не набрало законної сили;

- 27.12.2016р. представник скаржника в судове засідання не з"явився, на адресу апеляційного суду скаржником направлено клопотання про розгляд справи без його участі, за наявними у справі матеріалами з одночасним повідомленням про те, що всі витрати на правову адвокатську допомогу в інших господарських справах задоволені;

- відповідач вважає ухвалу господарського суду обґрунтованою, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що Господарським процесуальним кодексом України закріплено право оскарження судового рішення, включаючи всі його складові частини, ніякими правовими нормами не передбачена заборона оскаржувати мотивувальну частину рішення, в якій судом першої інстанції вирішене питання по розгляду заяви позивача про відшкодування витрат на сплату адвокатського гонорару, а також на те, що суд першої інстанції вирішив всі питання, що слід було вирішити і в належних частинах рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2016р. фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся з позовом до господарського суду Дніпропетровського області про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ" заборгованості по сплаті орендних платежів в сумі 34000грн., пені в сумі 1690грн.18коп., трьох процентів річних в сумі 131грн.34коп. та витрат по сплаті судового збору.

Також, позивач просив суд покласти на відповідача всі судові витрати.

02.08.2016р. позивачем до господарського суду подана заява про відшкодування витрат на сплату адвокатського гонорару, в якій містилися вимоги по стягненню витрат на сплату гонорару адвокату за надану правову допомогу в сумі 3000грн..

Рішенням господарського суду від 11.08.2016р. у даній справі, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог (а.с.94), позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з товариства з обмеженою відповідальністю "І.К.ВЕЛ" на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 стягнуто 42500грн. заборгованості за договором, 2868грн.56коп. пені, 245грн.22коп. трьох процентів річних та 1378грн. витрат на сплату судового збору.

При цьому в мотивувальній частині рішення господарським судом зазначено, що останній не знаходить достатніх правових підстав для покладення на відповідача витрат позивача на послуги адвоката в сумі 3000грн. з огляду на відсутність в матеріалах справи документів, які були підписані за дорученням позивача адвокатом Онищенко С.В., що адвокат не прийняв участі в судових засіданнях по справі, а гр.ОСОБА_2 має свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю №2839 та особисто міг підготувати позовну заяву та інші документи по цій справі.

Викладені обставини слугували визначальними для звернення позивача з заявою до господарського суду про прийняття додаткового рішення у справі з зазначенням в його резолютивній частині питання щодо розподілу судових витрат в частині відшкодування витрат на отримання правової допомоги адвоката.

Вимоги позивача обґрунтовані посиланням на те, що в резолютивній частині не зазначено взагалі рішення суду стосовно витрат на послуги адвоката, правова негативна позиція суду з даного спірного питання висловлена лише в мотивувальній частині рішення, на те, що про розподіл судових витрат між сторонами вказується в резолютивній частині рішення згідно з ст.84 Господарського процесуального кодексу України, а також на те, що позивача позбавлено права висловити свою незгоду з рішенням суду та оскаржити його у встановленому законом порядку.

За наслідками розгляду заяви позивача господарським судом винесена оскаржувана ухвала.

Відповідно до ч.1 ст.44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Ч.ч.2, 6 ст.84 названого Кодексу встановлено, що при задоволенні позову в резолютивній частині рішення вказуються найменування сторони, на користь якої вирішено спір, і сторони, з якої здійснено стягнення грошової суми, розмір сум, що підлягають стягненню. В резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

В п.6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз"яснено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов"язані з оплатою ними послуг адвокатів з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч.5 ст.49 ГПК України. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат.

Згідно з ч.1 ст.88 Кодексу господарський суд за заявою сторони має право прийняти додаткове рішення, якщо не вирішено питання про розподіл судових витрат або про повернення судового збору з бюджету.

Отже, додаткове рішення є засобом виправлення неповноти судового рішення, яка може полягати в невирішенні деяких питань, що стояли перед судом.

Щодо досліджуваної справи, то в рішенні господарського суду достатньо чітко вирішено питання про розподіл судових витрат.

Такий розподіл здійснено господарським судом шляхом зазначення в резолютивній частині про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату судового збору в сумі 1378грн..

Стосовно відшкодування витрат позивача на оплату послуг адвоката, то доводи з обґрунтуванням відсутності підстав для такого відшкодування правильно наведені ним в мотивувальній частині рішення.

При цьому наведені вище процесуальні норми не містять вказівок на обов"язкову наявність в резолютивній частині рішення висновку про відмову у відшкодуванні витрат на оплату послуг адвоката.

У цьому зв"язку питання про розподіл судових витрат на оплату послуг адвоката за заявою позивача від 02.08.2016р. вирішено господарським судом в повному обсязі.

Тому господарський суд правомірно визначив відсутніми підстави для прийняття додаткового рішення.

В іншій частині вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню в силу наведених вище обставин.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що ст.ст.103, 106 Господарського процесуального кодексу України взагалі не передбачені повноваження апеляційного суду по зобов"язанню місцевих господарських судів приймати додаткові рішення.

З огляду на викладене ухвалу господарського суду слід залишити без змін.

Доводи скаржника визнані колегією суддів необґрунтованими, оскільки при умові наявності його заперечень стосовно мотивів, з яких виходив господарський суд при прийнятті рішення в частині розподілу судових витрат та незгоди з резолютивною частиною цього рішення внаслідок відсутності в ній наслідків такого розподілу у вигляді покладення на відповідача витрат по оплаті послуг адвоката скаржник не позбавлений можливості реалізувати своє право на апеляційне оскарження цього рішення в порядку розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Посилання скаржника на порушення господарським судом приписів ст.84 Господарського процесуального кодексу України колегією суддів не прийняті до уваги тому, що в резолютивній частині рішення викладені конкретні висновки по результатах розгляду заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.101-103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

- ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2016р. у справі №904/5984/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя О.В.Джихур

Суддя О.Г.Іванов

Повна постанова складена 28.12.2016р.