КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"21" грудня 2016 р. Справа №16/1098

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.;

за участю представників сторін:

від апелянта: ОСОБА_2 - особисто; ОСОБА_3 - представник за довіреністю б/н від 23.11.2016;

від позивача: Геращенко М.В. - представник за довіреністю № 1 від 01.04.2016;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.06.2010

у справі № 16/1098 (суддя - Спаських Н.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Соил"

до Черкаської міської ради

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Авторинок"

про визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 24.06.2010 (повний текст рішення підписано 25.06.2010) позов задоволено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 24.06.2010 у даній справі повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов частково.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2016 апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.06.2010 у справі № 16/1098 було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 28.11.2016.

Через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду апелянтом надано докази вартості майна, на яке останній вважає себе власником.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду 28.11.2016 розгляд апеляційної скарги у даній справі було відкладено на 21.12.2016.

В судовому засіданні 21.12.2016 представники апелянта підтримали апеляційну скаргу у даній справі, просили її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині. Також просили залучити ФОП ОСОБА_2 залучити до участі у справі як третю особу без заявлення самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 21.12.2016 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, зазначив, що вважає її необґрунтованою у зв'язку з тим, що апелянт не має жодного відношення до предмету спору у даній справі, а тому просив рішення суду першої інстанції залишити без мін. Окрема зазначив, що заперечує проти залучення до участі у справі апелянта з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник третьої особи у судове засідання 28.11.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, жодних клопотань від останнього не надходило.

Представник відповідача у судове засідання 28.11.2016 не з'явився, проте, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду подав клопотання, в якому просив суд розглядати апеляційну скаргу за його відсутності. Крім того, у вказаній заяві заперечив проти апеляційної скарги та просив її відхилити.

Статтею 22 ГПК України визначено, що сторони мають, зокрема, право оскаржити судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку.

За змістом пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України держава забезпечує особам право на апеляційне оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, оглянувши надані оригінали документів, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення присутніх представників учасників апеляційного провадження, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

27.01.1998 позивачу було видано Державний акт на право постійного користування землею на земельну ділянку площею 4,34 га для розміщення автомобільного та оптового ринків між вул. Якубовського та вул. Ярославською, а також позивач на праві суборенди користується земельною ділянкою площею 4 373,00 кв.м. по АДРЕСА_1 для розміщення торгових рядів, складських приміщень, діагностичного пункту та ін. згідно умов договору суборенди землі від 16.11.2006 з третьою особою по справі, який зареєстровано в Черкаській регіональній філії ДП "Центр ДЗК при Держкомземі України"(т. 1, а.с. 10-22).

12.12.2007 позивачу було видано дозвіл № 2477 на виконання будівельних робіт з будівництва автомобільного ринку між вулицею Ярославською та вулицею Якубовського, відповідно до проектної документації, узгодженої та зареєстрованої за № 576 від 27.08.1997.

Разом з цим в матеріалах справи наявні докази завершення такого будівництва, зокрема, інвентарна справа на спірні об'єкти та висновок експертного дослідження.

У відповідності до наявного у справі висновку № 3-БТ експертного будівельно-технічного дослідження, складеного Приватним підприємством "Експертна установа" від 17.05.2010 (а.с. 1 том 3) всі забудови, на які позивач просив визнати право власності, як на самочинно збудоване майно, відповідають діючим Державним будівельним нормам, з чим також погодився і відповідач по справі у наданому суду відзиві на позов.

На підставі викладеного, оскільки здійснена відповідачем забудова відповідала будівельним нормам, не порушувала прав третіх осіб і власника землі (Черкаська міська рада) не заперечувала проти визнання права власності на самочинно збудоване майно за позивачем (що підтверджується відзивом на позовну заяву (т. 4, а.с. 11)), суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягали задоволенню в повному обсязі.

Разом з цим звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції апелянт зазначив наступне.

24.08.2003 між позивачем та апелянтом було укладено договір підряду. Відповідно до п. 1.1. якого замовник (позивач) замовляє підрядчику (апелянту) будівництво приміщення магазину на земельній ділянці, що належить замовнику на підставі рішення міськвиконкому, який виконує будівництво із своїх матеріалів та на свій ризик відповідно до кошторису та проекту.

Пунктом 2.6. договору підряду сторони узгодили, що по закінченню будівництва, виконання замовлення, замовник зобов'язується прийняти виконані роботи про що складається акт виконаних робіт.

Згідно з п. 4.1. замовник зобов'язаний розрахуватись з підрядником згідно складеному замовником кошторису, а також підписаному акту виконаних робіт в якому зазначено суму коштів за виконані роботи на протязі 25-ти місяців після офіційного письмового попередження підрядника.

Відповідно до п. 5.1. договору від 24.08.2003 в разі відмови замовником приймати виконані роботи, або розрахуватись після отримання офіційного листа, підрядник має право отримати, крім коштів за виконані роботи, кошти згідно рівня інфляції та штрафні санкції за просрочку виконання зобов'язання.

При цьому апелянтом не подано жодних доказів підписання акту виконаних робіт, які б свідчили про фактичне здійснення будівництва саме апелянтом на підставі договору підряду від 24.08.2003. Також відсутні докази відмови від підписання такого акту (звернення до сторони щодо такого підписання, тощо). Також не обґрунтовано неможливість подання таких доказів з причин, що не залежать від волі сторони в розумінні ст. 101 ГПК України.

Окрім того, апелянт також зазначив про укладення між ним та позивачем договору підряду від 03.11.2005, відповідно до умов якого позивач замовляє підряднику будівництво нового приміщення магазину загальною площею 253 кв.м. Власником об'єкту будівництва до їх здачі замовнику є підрядник, за кошти якого виконувалось будівництво.

Відповідно до п. 2.2. вартість робіт по договору, визначається згідно кошторису, який виготовляє підряднику замовник.

Згідно з п. 2.5. договору замовник зобов'язаний по закінченню будівництва прийняти виконані роботи за свій рахунок про що складається акт виконаних робіт.

Разом з цим, апелянтом до договору підряду від 03.11.2005 також не було додано ані акти виконаних робіт, ані будь-яких інші докази в порядку ст. 33, 34, 36, 43, 99, 101 ГПК України виконання підрядних робіт за договорами від 24.08.2003 та 03.11.2005.

Суд апеляційної інстанції, досліджуючи надані апелянтом документи, дійшов висновку про недоведеність останнім факту будівництва саме ФОП ОСОБА_2 спірної будівлі, а саме: магазину, теплогенераторною (М-І) загальною площею 1110,6 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що, в свою чергу, унеможливлює застосування положень ст. 331 ЦК України, про яку посилається апелянт.

Окрім цього, апелянтом не було надано доказів надання останньому земельної ділянки (що знаходиться під спірним об'єктом, право власності позивача на яке він фактично оспорює та просить визнати за собою) у встановленому порядку (для визнання права власності на самочинне будівництво в порядку ст. 376 ЦК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції).

Як зазначалось вище, апелянтом не надано будь-яких доказів звернення останнього до позивача з вимогами прийняти виконані роботи за договорами підряду від 24.08.2003 та 03.11.2005, або оплатити виконані роботи. Не звертався також апелянт і до суду з метою стягнення заборгованості за нібито виконані останні підрядні роботи за вказаними договорами.

Окремо суд апеляційної інстанції зазначає про невідповідність загальної площі спірного приміщення (право власності на яке просить визнати апелянт за договором підряду від 03.11.2005 (так, в договорі зазначено 253 кв.м), тоді як позивачем зазначено загальну площу 1110,6 кв.м. цього об'єкту.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України (право апеляційного оскарження) сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Разом з цим, Верховний Суд України при розгляді справи № 3-2424к08 в постанові від 2 вересня 2008 року дійшов наступних висновків щодо права особи, не залученої до участі у справі, на оскарження судового рішення. Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або містити судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. У такому разі рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а також їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Відповідно до п. 5-2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому якщо буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обов'язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судове рішення у справі № 16/1098 безпосередньо не стосується прав, свобод і інтересів Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, а відтак апелянт фактично не має підстав в порядку ст. 27 ГПК України виступати в даній справі в якості третьої особи без заявлення самостійних вимог на стороні відповідача. Тому клопотання про залучення апелянта до участі у справу в якості третьої особи без заявлення самостійних вимог на стороні відповідача не підлягає задоволенню судом апеляційної інстанції.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на відсутність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність припинити апеляційне провадження у справі в порядку ст. 80 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 80, 86, 98 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Припинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Черкаської області від 24.06.2010 у справі № 16/1098.

2. Копію ухвали Київського апеляційного господарського суду надіслати учасникам апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк