ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 р. Справа № 909/953/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Матуляк П. Я. , секретар судового засідання Юрчак С. Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Ефективна відгодівля тварин-Захід", вул. Хвильового, 30/75,м. Львів,79008

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Кручка Василя Степановича вул. Незалежності, 31, корпус Б, с. Потічок,Снятинський район, Івано-Франківська область,78334

про стягнення заборгованості у сумі 666 214,98 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, (довіреність б/н від 05.10.16)

від відповідача представники нез"явилися

ВСТАНОВИВ:

приватне підприємство "Ефективна відгодівля тварин Захід" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у сумі 666 214,98 грн.

Позовні вимоги мотивовано невиконанням відповідачем прийнятих на себе зобов"язань згідно договору №01 від 01.07.16 та обґрунтовано приписами ст.ст. 526, 612, 625 Цивільного та 194, 220, 230, 231 Господарського кодексів України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та на виконання вимог ухвали суду від 06.12.16 направив суду клопотання б/н від 06.12.16 (вх.№17904/16 від 09.12.16).

Представник відповідача в судові засідання жодного разу не з"явився, ухвали суду від 07.11.16 та 17.11.16, направлені на його адресу, повернуто суду підприємством зв"язку із відміткою " за зазначеною адресою не проживає".

Згідно з 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 з наступними змінами, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Таким чином, незважаючи на те, що відповідач не з'явився в судове засідання, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

З огляду на те, що будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, без участі відповідача, якого належно повідомлено про час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи з врахуванням положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши представника позивача, суд встановив наступне.

01.07.16 між сторонами у справі укладено договір №1, за умовами якого продавець (позивач) зобов"язався передати в порядку та на умовах, визначених договором, у власність покупцю (відповідачу), а покупець, у свою чергу, - прийняти та оплатити продукцію (товар).

Згідно з п.2.2, 2.3 зазначеного договору загальна кількість, одиниця виміру, ціна товару та ін. у кожному конкретному випадку визначається сторонами у специфікації, а за її відсутності, - у видатковій накладній, підписаній обома сторонами.

Розділами 3, 4 даного договору сторони погодили порядок здійснення замовлення, погодження замовлення та порядок здійснення передачі (відвантаження) товару.

Розрахунки за даним договором здійснюються шляхом оплати 100% вартості товару протягом 25-ти календарних днів. ( розділ 5 договору).

Згідно з 3.2, п.5.1, 5.2 договору платіж за даним договором здійснюється покупцем шляхом безготівкового переказу коштів на банківський рахунок продавця на підставі рахунку на оплату, наданого відповідачу факсом або електронною поштою.

Пунктом 5.3 зазначеного договору сторони погодили, що покупець повідомляє продавця про фактичне здійснення оплати вартості отриманого товару протягом наступної за цим доби.

На виконання умов договору позивачем 18.07.16, 20.07.16 та 28.07.16 поставлено відповідачу товару на загальну суму 435950,00грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних №41, №44, №59 за вказаний період, товарно-транспортної накладної №41 від 18.07.16, оборотно-сальдової відомості за липень 2016 та картки рахунку №361 за липень 2016.

В порушення прийнятих на себе договірних зобов"язань відповідач не сплатив позивачу вартість поставленого товару. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за даним договором у спірному періоді становить 435950,00грн.

Згідно з розділом 7 спірного договору при простроченні оплати поставленого товару більш як на 10 днів покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 5% від суми прострочення, більш як на 20 днів - 30% від суми прострочення, більш як на 30 днів - у розмірі 50%.

У звязку з порушенням відповідачем договірних зобовязань, на підставі умов даного договору та чинного законодавства позивачем нараховано відповідачу 217975,00грн. штрафу, 9683,15грн. інфляційних втрат та 2606,83грн. 3% річних.

Доказів погашення заборгованості відповідачем суду не подано.

З метою досудового врегулювання спору, у відповідності до п.8.6 спірного договору, позивачем 24.10.16 направлено відповідачу претензію б/н з вимогою погасити існуючу заборгованість, відповіді на яку позивачем не отримано. Факт надсилання зазначеної претензії та її отримання відповідачем підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення.

За приписами ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів, а також з актів цивільного законодавства.

Статтею 202 цього ж Кодексу встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Наведена правова норма кореспондується зі статтею 509 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, між сторонами у справі на підставі наведених норм закону та спірного договору виникли правовідносини, які за своєю правовою природою є такими, що випливають із договору поставки, тому до них слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу України.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Аналогічні положення закріплено і у статті 712 Цивільного кодексу України: за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідні приписи містить ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, згідно з положеннями якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розрахунки за даним договором здійснюються шляхом оплати 100% вартості товару протягом 25-ти календарних днів (розділ 5 договору), відтак кінцевий термін виконання відповдіачем зобов"язання по оплаті товару згідно видаткових накладних - відповідно 12.08.16, 14.08.16 та 22.08.16.

Пунктом 5.3 зазначеного договору сторони погодили, що покупець повідомляє продавця про фактичне здійснення оплати вартості отриманого товару протягом наступної за цим доби.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання.

Статтею 33 ГПК України покладено обов"язок на кожну зі сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено факт порушення відповідачем договірних зобов"язань, відтак позовні вимоги щодо стягнення 435950,00грн. за поставлений товар у спірному періоді обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Положеннями ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі(ст.547 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Згідно з розділом 7 спірного договору при простроченні оплати поставленого товару більш як на 10 днів покупець сплачує продавцю штраф у розмірі 5% від суми прострочення, більш як на 20 днів - 30% від суми прострочення, більш як на 30 днів - у розмірі 50%.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з порушенням відповідачем договірних зобовязань, на підставі умов даного договору та чинного законодавства позивачем нараховано відповідачу 217975,00грн. штрафу, 9683,15грн. інфляційних втрат та 2606,83грн. 3% річних.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування відповідних сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Суд, на підставі ст.55 Господарського процесуального кодексу України, перевірив нарахування позивачем відповідачу штрафу та 3% річних та дійшов висновку, що наявний в матеріалах справи розрахунок позивача є арифметично вірним. Щодо інфляційних втрат, то в розрахунку суду сума інфляційних втрат є більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення, однак, з огляду на вимогу позивача в цій частині позовних вимог, судом задоволено стягнення інфляційних втрат за розрахунком позивача, відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі.

Судові витрати у справі у відповідності до ст.49 ГПК України покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.124, 129, 129-1 Конституції України, ст. 509, 526, 530, 547, 549, 610, 611, 612, 614, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України, ст. 173, 193, 216, 230, 265 Господарського кодексу України, керуючись ст. 49, 75, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

задовольнити позов приватного підприємства "Ефективна відгодівля тварин Захід" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у сумі 666 214,98 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (с.Потічок Снятинського району Івано-Франківської області, вул.Незалежності, 31, корпус Б, іпн НОМЕР_1) на користь приватного підприємства "Ефективна відгодівля тварин Захід"(м.Львів, вул.Хвильового, 30/75, ) 435950,00(чотириста тридцять п"ять тисяч дев"ятсот п"ятдесят гривень) основного боргу, 217975,00(двісті сімнадцять тисяч дев"ятсот сімдесят п"ять гривень) штрафу, 9683,15(дев"ять тисяч шістсот вісімдесят три гривні п"ятнадцять копійок) інфляційних втрат, 2606,83(дві тисячі шістсот шість гривень вісімдесят три копійки) 3% річних та 9993,22 (дев"ять тисяч дев"ятсот дев"яносто три гривні двадцять дві копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.12.16

Суддя Матуляк П. Я.