У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

19 грудня 2016 року № 913/1366/16

№ 9В/913/1366/16

Суддя господарського суду Луганської області Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали позовної заяви

Відкритого акціонерного товариства «Сєвєродонецький приладобудівний завод», м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРКОН і К», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про розірвання договору оренди та виселення

в с т а н о в и в :

19 грудня 2016 року до господарського суду Луганської області звернулося Відкрите акціонерне товариство «Сєвєродонецький приладобудівний завод», з позовною заявою № 01-20/157-16 від 22.08.2016 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРКОН і К», в якій позивач просить:

Розірвати договір оренди від 12 грудня 1994 року № 218/Д-539, повністю, з усіма доповненнями, змінами та додатками до нього, і виселити ТОВ «ЕРКОН і К» з нежитлових приміщень, корисною площею 622 кв. м, з прилеглою територією 3836 кв.м., що розташовані за адресою: м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Федоренка (колишня - вулиця ОСОБА_1), № 11, шляхом зобовязання ТОВ «ЕРКОН і К», негайно звільнити чуже майно - нежитлові приміщення, корисною площею 622 кв. м, з прилеглою територією 3836 кв.м., що розташовані за адресою: м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Федоренка (колишня - вулиця ОСОБА_1), № 11, яке визначене обєктом оренди за договором оренди від 12 грудня 1994 року № 218/Д-539, в тому числі від «суборендарів», «піднаймачів», інших осіб, та повернення цього майна і передання усієї технічної документації, яку було отримано орендарем згідно підпункту 2.1.1. пункту 2.1. розділу ІІ договору оренди від 12 грудня 1994 року № 218/Д-539 та іншу документацію щодо зазначеного майна, а також усі комплекти ключів від замків його власнику - ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод», за відповідним актом передавання-приймання повноважному представнику ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод», не допускаючи розукомплектування обладнання та конструкцій зазначеного майна, і не чинення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні вищезазначеним майном ВАТ «Сєвєродонецький приладобудівний завод».

Дослідивши позовні матеріали, суд дійшов висновку про необхідність повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви повинні додаватися документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У порушення вимог п. 4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви № 01-20/157-16 від 22.08.2016 заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Так, позивач звернувся до суду з позовною заявою, прохальна частини якої викладена таким чином, що у ній фактично обєднано чотири вимоги немайнового характеру (розірвання договору оренди; виселення; зобовязання звільнити чуже майно; «не чинення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні майном») та одна вимога майнового характеру (повернення майна).

Як доказ сплати судового збору за даним позовом заявником до позовних матеріалів додано квитанцію № 16861430 від 14.12.2016 на суму 1378,00 грн., якою по суті оплачено одну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до п.п. 2.10 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Крім того, згідно з п.п. 2.11 п. 2, вказаної вище постанови, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо за кожною з таких вимог (абзац другий частини третьої статті 6 Закону).

Також, відповідно до п.п. 2.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача.

Пунктом 2.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру, яка становить 1 розмірі мінімальної заробітної плати, що складає 1378,00 грн.

Пунктом 2.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру, яка становить 1,5 % ціни позову, але не менше одного розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (тобто не менше 1378,00 грн. та не більше 206 700,00 грн.).

З урахуванням викладеного вище, при зверненні до суду з даним позовом необхідно було сплатити в дохід Державного бюджету України судовий збір за кожною вимогою немайнового характеру та вимогою майнового характеру, тому квитанція № 16861430 від 14.12.2016 на суму 1378,00 грн., не може бути належним доказом сплати судового збору за даним позовом.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

У порушення вимог п. 6 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви № 01-20/157-16 від 22.08.2016 заявником не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Як доказ надсилання відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів заявником до позовної заяви додано тільки копію фіскального чеку від 22.08.2016, з якого не вбачається, що саме надіслано відповідачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор зобовязанні при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

За таких обставин копія фіскального чека від 22.08.2016 не є належним доказом надсилання на адресу відповідача копії позовної заяви і доданих до неї документів.

З урахуванням викладеного позовну заяву і додані до неї документи слід повернути без розгляду.

У разі повернення позовної заяви, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Одночасно звертається увага заявника на те, що при зверненні до господарського суду за захистом своїх прав і законних інтересів, повинні бути чітко викладені позовні вимоги, зокрема, обраний спосіб захисту, з урахуванням приписів ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Керуючись п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

1. Повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

2. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Додаток (тільки заявнику): на « 36» аркушах, у т.ч. оригінал квитанції № 16861430 від 14.12.2016 на суму 1378,00 грн.

Суддя А.Г. Ворожцов