КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2016 р. Справа№ 910/8034/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача-1: Максимова Я. С. -дов. № 46.4891 від 17.10.2016р.

від позивача-2: Сердюк М.В. - дов. № 102/02/11-4121 від 11.05.2016р.

від відповідача-1: Івасин О. Р. - дов. № 41/28 від 21.09.2016р.

від третьої особи - 1: не з'явились

від третьої особи - 2: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2016р.

у справі №910/8034/16 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування

житлового фонду Деснянського району м.Києва"

та Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації

до Київського національного торговельно-економічного університету

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Київська міська рада (третя особа-1)

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства

«Житлорембудсервіс» Деснянського району м.Києва (третя особа-2)

про визнання договору недійсним та про зобов'язання

звільнити приміщення

В судовому засіданні 14.12.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" та Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського національного торговельно-економічного університету про визнання недійсним договору №79 на оренду житлового приміщення в буд.29-а по вул.Маршала Жукова між бюджетною установою Київським національним торговельно-економічним університетом та Комунальним підприємством "Житлорембудсервіс" від 15.05.2002р. та про зобов'язання відповідача звільнити житлові приміщення - квартири №№ 52, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 68, 70, 71, 72, 73, 78, 79, 80, 81, 82, 88, 89, 90, 91, 92, 93, 94 в буд. 29-а по вул. Маршала Жукова у Деснянському районі міста Києва та передати їх по акту прийому-передачі Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва".

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивачі зазначають про те, що в оспорюваному правочині не визначено усіх істотних умов договору оренди комунального майна, зокрема розміру орендної плати, не міститься положень щодо вартості майна з урахуванням її індексації, розрахунку орендної плати до відповідної методики, порядку здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди, умов страхування орендарем взятого ним в оренду майна. Крім того, договір оренди №79 від 15.05.2002р. в цілому не відповідає умовам типового договору, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 1774 від 23.08.2000 "Про затвердження договорів оренди".

Позивачі також вказують на те, що під час укладення оспорюваного договору між сторонами не було підписано жодного акту прийому - передачі, а тому у відповідача не настала подія щодо отримання в користування приміщень, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Жукова, буд. 29-а, квартири №№ 52, 58-63, 68, 70 - 73, 78 - 82, 88 - 94.

За твердженнями позивачів, оспорюваний договір оренди №79 від 15.05.2002р. суперечить чинному законодавству також і у зв'язку з тим, що в орендному користуванні відповідача знаходяться житлові приміщення. Позивачі вказують, що за користування орендованими приміщеннями під гуртожиток Київський національний торговельно-економічний університет не перерахував на рахунок Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва" жодного платежу.

Зазначені обставини у сукупності, на думку позивачів, є підставою для визнання спірного договору недійсним згідно ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та зобов'язання відповідача звільнити житлові приміщення - квартири, отримані за цим договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2016р. у справі №910/8034/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач-1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, та не врахуванням обставин, що мають істотне значення для справи.

На думку апелянта, ним не пропущено строк позовної давності на звернення з позовом до суду.

Розгляд справи відбувався різними колегіями суддів.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/5277/16 від 30.09.2016р., у зв'язку з припиненням повноважень судді Лобаня О.І, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/8034/16.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача 03.10.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду.

Представники позивача-1 та 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.12.2016р. підтримали апеляційну скаргу позивача-1 з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.12.2016р. заперечував проти доводів позивача-1, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники третіх осіб 1,2 в судове засідання апеляційної інстанції 14.12.2016р. не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Оскільки їх явка обов'язковою в судове засідання не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представники третіх осіб 1, 2 за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15.05.2002р. між Комунальним підприємством "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва (в подальшому перейменоване на Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва) (орендодавець, третя особа 2, Комунальне підприємство "Житлорембудсервіс") та Київським національним торговельно-економічним університетом (орендар, відповідач) було укладено договір №79 на оренду житлового приміщення в буд.29-а по вул. Маршала Жукова між бюджетною установою Київським національним торговельно-економічним університетом та Комунальним підприємством "Житлорембудсервіс" (договір, оспорюваний правочин), відповідно до умов якого КП "Житлорембудсервіс" на підставі постанови Київського виконкому № 1921 від 02.11.1970 передає в оренду житлові квартири №№ 52, 58-63, 68, 70-73, 78-82, 88, 89, 90, 91,92, 93, 94 в буд. 29-а по вул. Жукова загальною площею 603,2 кв.м., житловою площею 386,3 кв.м. під гуртожиток (п.1); орендар перераховує щомісячно до 10 числа наступного місяця плату за орендне приміщення та комунальні послуги на рахунок КП "Житлорембудсервіс" (п.8); для вірного розрахунку за комунальні послуги орендар повинен надавати в КП "Житлорембудсервіс" на 01.01. поточного року довідку про кількість мешканців в орендованих квартирах (п.9); розрахунок квартплати і комунальних послуг: квартплата - загальна площа * діючий тариф, газ - кількість мешканців * діючий тариф, гаряча вода - кількість мешканців * діючий тариф, опалення - загальна площа * діючий тариф, холодна вода і її підігрів - по фактичним витратам згідно рахунків водозбуту пропорційно кількості мешканців, електроенергія - згідно показників лічильників * діючий тариф (п.10), цей договір складено у двох екземплярах, що мають однакову силу. Договір укладається на строк з 01.02.2002 по 01.02.2027 і вступає в дію з моменту його підписання (п.13); договір вважається продовженим на той самий термін, якщо за місяць до закінчення строку його дії не надійде заява про відмову від діючого договору або його перегляду (п.14).

Крім цього, у 2010, 2011, 25.05.2012, 2013 роках між сторонами були підписані додаткові угоди, якими до договору вносились зміни та доповнення.

Сторони не заперечують, що вищевказані житлові приміщення є об'єктами комунальної власності територіальної громади міста Києва, перебувають у сфері управління Деснянської районної в місті Києві адміністрації, а Комунальне підприємство "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва (в подальшому перейменоване на Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва) було балансоутримувачем такого майна; наразі балансоутримувачем є Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва".

Відповідно до розпорядження № 433 Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 29.12.2001, квартири, перелічені у договорі оренди, передано КП "Житлорембудсервіс" на праві повного господарського відання.

Рішенням Київської міської ради від 28.10.2010 № 183/4995 "Про окремі питання організації управління районами в м. Києві" до сфери управління районних в м. Києві державних адміністрацій віднесене майно підприємств, організацій та установ, які належать до комунальної власності територіальних громад районів у місті Києві та забезпечують життєдіяльність відповідної адміністративно-територіальної одиниці у сферах житлово-комунального господарства, освіти і науки, культури, фізичної культури і спорту, охорони здоров'я, без права розпорядження.

Рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" затверджені переліки об'єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатками 1 - 10 до цього рішення, майно, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і за територіальною належністю знаходиться у Деснянському районі міста Києва, зазначено у додатку 3 до вказаного рішення.

Згідно з додатком 3 до вищезазначеного рішення, будинок № 29-а по вулиці Жукова у Деснянському районі міста Києва належить до об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Деснянському районі міста Києва.

Пунктом 1 розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.12.2010 № 1112 "Про питання організації управління районами в місті Києві", затверджено Перелік підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій згідно з додатками 1-10 до цього розпорядження. Пунктом 4 зазначеного розпорядження визначено, що здійснюючи управління об'єктами, зазначеними у пункті 1 цього розпорядження, районні в місті Києві державні адміністрації здійснюють облік та закріплення майна на праві господарського відання (оперативного управління) за підприємствами, забезпечують проведення в установленому порядку інвентаризації, закріпленого за ними майна. Здійснюють контроль за ефективним використанням та збереженням закріпленого за підприємствами майна.

Отже, на підставі вищезазначених рішень, до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації передане майно комунальної власності, зокрема будинок № 29-а по вулиці Жукова у Деснянському районі міста Києва.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 № 121 "Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень", районним в місті Києві державним адміністраціям доручено реалізовувати окремі повноваження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), серед яких повноваження щодо управління майном, переданим в установленому порядку до сфери управління відповідної районної в місті Києві державної адміністрації (п. 1 додатку 3 зазначеного розпорядження).

На підставі п. 7 рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 "Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва", створене Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" (позивач №1), яке віднесене до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (позивач №2), а п. 9 вказаного рішення встановлений обов'язок Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва та Комунального підприємства "Житлорембудсервіс" Деснянського району м. Києва передати новоствореному Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" житловий фонд, який був переданий до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та знаходиться у них на балансі, а також інше нерухоме та рухоме майно, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та перебуває на їх балансі станом на 01 серпня 2014 року.

На виконання вищезазначеного рішення Київської міської ради Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією прийняте розпорядження від 30.01.2015 № 48 "Про закріплення на праві господарського відання за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" майна", на підставі якого за Комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" на праві господарського відання закріплене майно, у тому числі багатоквартирний житловий будинок № 29-а по вулиці Жукова у Деснянському районі міста Києва.

За приписами п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Статтею 256 Цивільного кодексу Української РСР (тут і далі в редакції, чинній на час укладення договору) встановлено, що за договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату.

Статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (тут і далі в редакції чинній на час укладення договору) встановлено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно абз. 3 ч.1 ст.4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" об'єктом оренди зокрема є нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Статтею 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови. Умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря. Реорганізація орендодавця не є підставою для зміни умов чи розірвання договору оренди.

Договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору (ч. 1 ст. 12 названого Закону).

Згідно ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

За загальним правилом, не є підставою для визнання договору недійсним відсутність у ньому істотних умов. Однак, в даному випадку спірний договір суперечить вимогам чинного станом на дату його укладання законодавства, зокрема, Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та суті правовідносин в сфері оренди комунального майна в частині визначення розміру орендної плати - сторонами спірного правочину взагалі не було визначено ані розміру, ані алгоритму визначення суми орендного платежу, а зазначено тільки про порядок його оплати; в договорі відсутні положення про відповідальність сторін у разі неналежного виконання зобов'язань, відновлення орендованого майна та умови його повернення та інше.

Крім цього, суду не надано доказів дотримання сторонами договору порядку укладення відповідного роду договорів, передбаченого ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що спірний договір суперечить положенням Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та чинного на дату його укладення законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, посилаються на те, що договір оренди №79 від 15.05.2002р. в цілому не відповідає умовам типового договору, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 1774 від 23.08.2000 "Про затвердження договорів оренди".

Зазначеним наказом ФДМ України затверджено типовий договір оренди цілісного майнового комплексу державного підприємства (структурного підрозділу підприємства), типовий договір оренди індивідуально визначеного майна (нерухомого або іншого), що належить до державної власності та примірний договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, однак про затвердження типового договору про передачу в оренду об'єктів комунальної власності у ньому мова не йде, у зв'язку з чим твердження позивачів про невідповідність спірного договору оренди умовам типового договору, затвердженого наказом ФДМУ від 23.08.2000р. № 1774, не заслуговують на увагу.

Статтею 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди. Орендоване майно (крім окремого індивідуально визначеного майна) включається до балансу підприємства, господарського товариства із зазначенням, що це майно є орендованим.

Оскільки сторонами оспорюваного правочину не було визначено такої умови передачі орендованого майна, як передача по акту приймання - передачі, а пунктом 13 спірного договору зазначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання, посилання позивачів на те, що під час укладення оспорюваного договору між сторонами не було підписано жодного акту прийому - передачі, а тому у відповідача не настала подія щодо отримання в користування приміщень, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Жукова, буд. 29-а, квартири №№ 52, 58-63, 68, 70 - 73, 78 - 82, 88 - 94, відхиляються як необґрунтовані.

Як стверджує відповідач, а позивачами доказів протилежного суду не надано, він фактично користується вищевказаними житловими приміщеннями під гуртожиток з 1970 року, орендодавець факту передачі цих приміщень не заперечував, що також встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2015 у справі №910/21871/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016р.

Щодо тверджень позивачів про те, що оспорюваний договір оренди суперечить чинному законодавству України, оскільки об'єктом оренди виступають житлові приміщення, колегія суддів зазначає, що питання відповідності оспорюваного договору законодавству розглядається судом станом на дату його укладення у 2002 році відповідно до законодавчих норм, чинних на час укладення договору (Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо орендних відносин", яким внесено зміни у ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та у ч. 1 першій в абз. 4 слово "приміщення" замінено словами "нежитлові приміщення" прийнято 21.04.2011, тобто після укладання спірного договору).

Доводи позивачів в обгрунтування заявлених вимог про те, що за користування орендованими приміщеннями під гуртожиток Київський національний торговельно-економічний університет не перерахував на рахунок Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м.Києва" жодного платежу, суд оцінює критично, оскільки за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання угоди не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання угоди недійсною.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем заявлено про пропуск позивачами строку позовної давності та застосування наслідків такого спливу.

Відповідно до ст. 71 Цивільного кодексу Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно ст. 75 Цивільного кодексу Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом (01.01.2004). При цьому, правила про позовну давність, встановлені в Цивільному кодексі України, будуть застосовуватися лише за умови, що право на пред'явлення такого позову виникло після 1 січня 2004.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до позовів про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Враховуючи той факт, що на підставі рішень Київської міської ради від 28.10.2010 № 183/4995 "Про окремі питання організації управління районами в м. Києві" та від 02.12.2010 № 284/5096 "Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва" до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації передане майно комунальної власності, зокрема будинок № 29-а по вулиці Маршала Жукова у Деснянському районі міста Києва, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позивачу-2 було відомо про оспорюваний правочин та існування майна, переданого відповідачу згідно оспорюваного правочину саме з кінця 2010р.

Що ж до позивача-1, то судом вірно зазначено, що останній є лише балансоутримувачем майна, яким до нього була сторона оспорюваного правочину - Комунальне підприємство "Житлорембудсервіс", якому також було достеменно відомо про існування оспорюваного правочину протягом більше ніж 10 років, власник майна при цьому не змінився, як і сфера управління майном.

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами п.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зі змінами та доповненнями, за змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові Верховного Суду України від 12.06.2007р. у справі №П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджується, що в даному випадку спірний договір оренди суперечить вимогам чинного станом на дату його укладання законодавства, зокрема, Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та суті правовідносин в сфері оренди комунального майна в частині визначення розміру орендної плати - сторонами спірного правочину взагалі не було визначено ані розміру, ані алгоритму визначення суми орендного платежу, а зазначено тільки про порядок його оплати; в договорі відсутні положення про відповідальність сторін у разі неналежного виконання зобов'язань, відновлення орендованого майна та умови його повернення та інше, а тому наявне порушене право позивачів, про захист якого вони просять.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Оскільки позивачами пропущено строк звернення з даним позовом до суду, що ними не спростовано, з клопотанням про його поновлення та обґрунтуванням причин поважності його пропуску позивачі до суду не звертались, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском позивачами строку позовної давності на звернення з даними вимогами до суду, про застосування наслідків спливу якого заявлено відповідачем в суді першої інстанції.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2016 року у справі №910/8034/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2016 року у справі №910/8034/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/8034/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

Ю.Б. Михальська