КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2016 р. Справа№ 910/1331/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Дубовик В.В. - дов. №15 від 03.03.2016р.

Берещенко Р.О. - дов. №7 від 11.01.2016р.

Новик О.В. - дов. №8 від 11.01.2016р.

від відповідача: Богданець В.А. - дов. №300-122/02-77 від 28.10.2016р.

Новицький М.З. - дов. №300-122/02-30 від 04.04.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" на рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2016 року

у справі № 910/1331/14 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення

В судовому засіданні 14.12.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Антимонопольного комітету України (відповідач) про визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 27.11.2013 № 31-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2015р. у справі №910/1331/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано пункти 2, 3, 4 рішення тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України №31-р/тк від 27.11.2013 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016р. вказані рішення та постанова скасовані в частині часткового задоволення позову і «визнання протиправними та скасування» пунктів 2, 3, 4 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 27.11.2013 № 31-р/тк «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу». Справу у відповідній частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Скасовуючи рішення попередніх інстанції, Вищий господарський суд України зазначив, що порушення з боку Товариства полягало не у встановленні (самостійному чи несамостійному) тарифів на послуги з ЦО, а саме в розрахунку таких тарифів (які в подальшому встановлювалися (затверджувалися) уповноваженим на це органом). Суди у розгляді справи безпідставно ототожнили дві різні дії - «розрахунок тарифів» (який здійснювався товариством) і «встановлення тарифів «яке ним не здійснювалося).

У зв'язку з такою помилкою попередні судові інстанції не з'ясували належним чином обставин, пов'язаних з правомірністю (додержанням порядку) саме розрахунку (формування) товариством відповідних тарифів.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.06.2016 року по справі №910/1331/14 в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" до Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального і процесуального права (ст.ст.34, 35, 43 ГПК України), висновки, викладені у рішенні, суперечать доказам у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2016р. справу №910/1331/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016р. колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи склад колегії суддів змінювався.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/4909/16 від 20.09.2016р., у зв'язку з припиненням повноважень судді Лобаня О.І, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/1331/14.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача 20.09.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016р. колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідно до ст. 77 ГПК України у справі оголошувалась перерва, розгляд справи відкладався, останній раз на 14.12.2016р.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.12.2016р. підтримали апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просили задовольнити її, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.12.2016р. заперечували проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просили залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.11.2013р. тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 31-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", відповідно до якого було визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого опалення у межах території обслуговування міста Суми.

Визнано дії Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго", які полягають у розрахунку двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення з порушенням порядку їх формування що призвело до необґрунтованого збільшення річної плати за ці послуги, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з централізованого опалення в межах території обслуговування в місті Суми, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, викладеного у пункті 2 цього рішення, накладено на товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" штраф у розмірі 500 000 (п'ятсот тисяч) гривень.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" припинити порушення, викладене у пункті 2 цього рішення, шляхом приведення вартості послуг з централізованого опалення до економічно обґрунтованого рівня та подання на затвердження уповноваженому органу у двомісячний строк з дня одержання рішення та повідомити про це Антимонопольний комітет України, надавши підтверджуючі документи.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 31-р/тк від 27.11.2013 р. прийнято у межах визначеним законом повноважень та за результатами повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи і правильного застосування норм матеріального права.

З таким висновком місцевого господарського суду погоджується і колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", для розгляду окремих справ про порушення антимонопольного законодавства та інших питань, віднесених до повноважень Комітету, утворюються постійнодіючі та тимчасові адміністративні колегії, які формуються з державних уповноважених та голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України в складі не менше трьох осіб.

Згідно ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:

- визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

-зобов'язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю;

- визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

- примусовий поділ суб'єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

- накладення штрафу;

- блокування цінних паперів;

- усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом'якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб'єктів господарювання на конкуренцію;

- скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно зі статтею 19 цього Закону;

- оприлюднення відповідачем за власні кошти офіційної інформації Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення стосовно рішення, прийнятого у справі про порушення, в тому числі опублікування рішень у повному обсязі (за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою територіального відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), у строк і спосіб, визначені цим рішенням або законодавством;

- закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 11 ст.7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

Згідно п. 15.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства", господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 N 49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку.

Так, рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 31-р/тк від 27.11.2013р. було встановлено, що позивач займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого опалення в територіальних межах території обслуговування ТОВ "Сумитеплоенерго" в місті Суми з часткою 100 відсотків.

ТОВ "Сумитеплоенерго" в поясненнях зазначав, що транспортування теплової енергії є природною монополією, а виробництво та постачання теплової енергії належить до суміжних ринків природних монополій. Таке становище обумовлене технологічним процесом надання послуги з централізованого опалення, який не передбачає можливості запровадження конкуренції на даному ринку - вибору споживачем теплопостачальника або підключення до одного житлового приміщення одразу декілька магістральних теплових мереж від різних теплоелектростанцій чи котелень.

Двоставкові тарифи на послуги з централізованого опалення для населення у місті Суми запроваджено рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 10 жовтня 2008 року /№ 488 "Про тарифи на послуги з теплопостачання, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу по виробництву та транспортуванню тепла та електричної енергії ТОВ "Сумитеплоенерго". На даний час діють двоставкові тарифи, затверджені рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 28 грудня 2010 року № 830 "Про тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу по виробництву та транспортуванню тепла та електричної енергії ТОВ "Сумитеплоенерго" для населення".

Згідно з листом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.12.2010 № 12/20-7-1919, запровадження двоставкового тарифу не призводить до збільшення річної плати за послуги, а лише перерозподіляє її протягом року відповідно до реальних витрат, понесених підприємством.

Ініціатором запровадження двоставкових тарифів є ТОВ "Сумитеплоенерго", що підтверджується листом виконавчого комітету Сумської міської ради від 11.11.2013р. № 6910/02.02.02-14.

Так, листом від 09.10.2008 №3553 ТОВ "Сумитеплоенерго" надало на погодження до виконавчого комітету Сумської міської ради розрахунок двоставкового тарифу на централізоване опалення для населення на 2008 рік.

За результатами аналізу наданого розрахунку встановлено, що останній не містить інформації про приєднане теплове навантаження, а тариф розрахований з урахуванням опалювальної площі (м2), що не передбачено Правилами розрахунку двоставкового тарифу.

Пунктом 2.2 вказаного розрахунку наведено інформацію щодо опалювальної площі - 2 726,2 тис. м2.

Отже, порядок розрахунку умовно-постійної складової двоставкого тарифу на послуги централізованого опалення ТОВ "Сумитеплоенерго" був порушений.

За результатами аналізу розрахунку умовно-постійної і умовно-змінної частин витрат щодо послуги централізованого опалення та двоставкового тарифу на послугу з централізованого опалення на 2010 рік за постановою НКРЕ від 14.12.2010 № 1761 (надалі - Розрахунок) встановлено, що ТОВ "Сумитеплоенерго" зазначає приєднане теплове навантаження з одиницями виміру м2.

Так, в пункті 8 вказаного розрахунку ТОВ "Сумитеплоенерго" показник "приєднане теплове навантаження" зазначає у розмірі 2 726,2 м2, що відповідає опалювальній площі, тоді як вищезазначеними нормативними актами одиницею вимірювання приєднаного теплового навантаження споживачів є Гкал/год.

Місячна абонентська плата ТОВ "Сумитеплоенерго" розрахована як відношення умовно-постійної частини витрат на надання послуги централізованого опалення до опалювальної площі, що суперечить вимогам пункту 113 Порядку формування тарифів та додатку 6 до постанови від 10 липня 2006 року № 955.

При цьому листом від 14.06.2013 № 2026 ТОВ "Сумитеплоенерго" надало вихідні дані та техніко-економічні показники, необхідні для розрахунку двоставкових тарифів на надання послуг з централізованого опалення по ТОВ "Сумитеплоенерго", що подавалися до виконавчого комітету Сумської міської ради на погодження тарифів у 2010 році, відповідно до пункту 1 яких показник "теплове навантаження системи" для населення становить 0 Гкал/год., а згідно з пунктом 12 питоме теплове навантаження системи опалення становить 227,27 Г кал/год. на 1 м2.

Таким чином, у ТОВ "Сумитеплоенерго" відсутня інформація про теплове навантаження об'єкта теплоспоживання, яке є необхідною умовою для проведення розрахунку двоставкових тарифів на послуги централізованого опалення згідно з Порядком формування тарифів.

На підтвердження розрахунку приєднаного теплового навантаження Товариство надало такі документи: "Сводная таблица максимальных тепловых потоков и годовых расходов тепловой энергии на отопление жилых домов (население) от Сумской ТЭЦ" по состоянию на 1.05.2008г." та "Сводная таблица максимальных тепловых потоков и годовых расходов тепловой энергии на отопление жилых домов (население) от котельных ООО "Сумитеплоэнерго" по состоянию на 1.05.2008г." (мовою оригіналу), відповідно до яких сума максимальних теплових потоків і річних потреб теплової енергії на опалення житлових будинків (населення) від Сумської ТЕЦ та котельних становить 227,27 Гкал/год. та відсутній розрахунок питомого теплового навантаження у Гкал/год. на 1 м2, як передбачено Порядком формування тарифів.

Листом від 05.08.2013 №2605 ТОВ "Сумитеплоенерго", саме у процесі розгляду даної справи надало скореговані вихідні дані, згідно з п. 12 яких, питоме теплове навантаження становить 0,0833 Гкал/год. на 1 м2.

Тобто, ТОВ "Сумитеплоенерго" при розрахунку двоставкових тарифів на послуги централізованого опалення у 2010 році було порушено порядок розрахунку вартості умовно-постійної складової двоставкого тарифу, встановлений Порядком формування тарифів у частині неврахування теплового навантаження об'єкта теплоспоживання.

Отже, у 2008 та 2010 роках ТОВ "Сумитеплоенерго" при розрахунках двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення без врахування приєднаного теплового навантаження споживачів були порушені вимоги нормативно-правових актів, якими регулюється порядок розрахунку зазначених тарифів, внаслідок чого споживачі сплачували завищену річну вартість зазначених послуг.

Так, за інформацією заявників, застосування двоставкових тарифів призводить до збільшення річної плати за послуги. Зокрема, мешканцями будинку № 10 по вул. СКД, що обладнаний лічильником теплової енергії, відповідно до показників останнього за період з 01.01.2011 по 01.01.2012 отримано 515 Гкал теплової енергії. Виходячи з розміру одноставкового тарифу на послуги централізованого опалення, наведеного в Розрахунку, (253,57 грн за 1 Гкал, з ПДВ) та кількості спожитої теплової енергії, розмір річної плати за послуги з централізованого опалення для мешканців будинку №10 по вул. СКД повинен становити 130 588,55 грн.

Натомість, за послуги з централізованого опалення ТОВ "Сумитеплоенерго" мешканцям будинку нараховано плату у розмірі 145 763,81 грн, у т. ч. плата за спожиту теплову енергію -100 182,95 грн. (515 Гкал* 194,53 грн/Гкал) та абонплата у розмірі 45 580,86 грн. (0,89грн/м2* 4267,84м2* 12), що на 15 175,26 грн. більше, ніж згідно з одноставковим тарифом, наведеним в Розрахунку.

Мешканцями будинку № 118 по вул. Кірова за опалювальний період спожито згідно з показниками лічильника 545 Гкал. Відповідно, виходячи з розміру одноставкового тарифу на послуги централізованого опалення, наведеного в Розрахунку, та кількості спожитої теплової енергії, розмір плати повинен становити 138 195,65 грн. (545 Гкал * 253,57 грн/Гкал) замість нарахованих ТОВ "Сумитеплоенерго" 152 498,21 грн. (545 Гкал* 194,53грн/Гкал + 0,89грн/м2 * 4352м2 * 12), що на 14 302,56 грн. більше, ніж згідно з одноставковим тарифом на послуги централізованого опалення, наведеним в Розрахунку.

У період з 01.01.2011р. по 31.08.2011р. мешканцями будинку № 5 по вул. Харківська спожито 370,183 Гкал. За надані послуги з централізованого опалення ТОВ "Сумитеплоенерго" нараховано 95 817,81 грн. (лист ТОВ "Сумитеплоенерго" від 15.09.2011 №5 204), при тому, що виходячи з розміру одноставкового тарифу на послуги централізованого опалення, наведеного в Розрахунку, та кількості спожитої теплової енергії, розмір плати повинен становити 93 867,3 грн. (370,183 Гкал * 253,57 грн/Гкал), тобто на 1 950,51 грн. більше.

Отже, відповідач дійшов висновку, що дії ТОВ "Сумитеплоенерго", які полягають у розрахунку двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення з порушенням порядку їх формування, що призвело до збільшення річної плати за послуги, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку централізованого опалення шляхом вчинення таких дій, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Так, статтею 10 Закону України "Про ціни і ціноутворення" передбачено, що суб'єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни та державні регульовані ціни.

Відповідно до вимог ч. 1. ст. 12 зазначеного Закону, Державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб'єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку.

Згідно статті 6 Закону України "Про ціни і ціноутворення", органи місцевого самоврядування забезпечують реалізацію державної цінової політики у межах повноважень, визначених законом.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування" (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення Виконкому Сумської міської ради від 10.10.2008 року № 488), до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів щодо оплати побутових, комунальних, транспортних та інших послуг, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади; погодження в установленому порядку цих питань з підприємствами, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

В свою чергу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 13 цього ж Закону, комунальними послугами зокрема є централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг, які затверджують органи місцевого самоврядування, визначає Кабінет Міністрів України.

Зокрема, в період проведення розрахунку позивачем двоставкових тарифів на надання послуг з централізованого опалення в 2008, 2010 роках діяла Постанова Кабінету міністрів України від 10 липня 2006 року № 955 "Про затвердження Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води".

Як встановлено пунктами 34-35 Порядку формування тарифів, формування тарифів підприємствами, що надають послуги з централізованого опалення (далі - підприємства), здійснюється на підставі річних планів надання послуг з централізованого опалення, економічно обґрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних нормативів (норм) витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків та кошторисів, ставок податків і зборів (обов'язкових платежів) та цін у планованому періоді.

Річний план надання послуг з централізованого опалення складається із застосуванням нормативного методу на підставі укладених договорів з урахуванням техніко-економічних факторів, зокрема таких, як:

- збільшення обсягів надання послуг у результаті економічного розвитку населеного пункту, здійснення заходів для зниження рівня витрат на технологічні потреби та втрат теплової енергії, виконання регіональних програм оснащення приладами обліку споживання теплової енергії, підвищення вимог до якості послуг та економії паливно-енергетичних ресурсів;

- підвищення технологічного рівня процесу надання послуг шляхом здійснення заходів, спрямованих на автоматизацію та механізацію послуг, застосування прогресивних енергозберігаючих технологій;

- підвищення рівня організації роботи з надання послуг та поліпшення умов праці шляхом удосконалення операційно-виробничого планування, систем управління, матеріально-технічного забезпечення господарської діяльності.

Отже, з наведеного вище випливає, що хоча до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг і належить затвердження тарифів на централізоване опалення, проте органи місцевого самоврядування затверджують тарифи згідно розрахунків, розроблених та поданих на затвердження підприємствами, що надають послуги з централізованого опалення, в тому числі, і позивачем, що також підтверджується матеріалами справи, та було встановлено відповідачем в оспорюваному рішенні (листом від 09.10.2008 № 3553 ТОВ "Сумитеплоенерго" надало на погодження до виконавчого комітету Сумської міської ради Розрахунок двоставкового тарифу на централізоване опалення для населення на 2008 рік)

Згідно з пунктом 1.4 Правил розрахунку двоставкового тарифу, двоставковий тариф - це тариф на послуги теплопостачання, який складається з річної вартості обслуговування одиниці приєднаного теплового навантаження та вартості одиниці спожитої теплової енергії.

Пунктом 1.5 Правил розрахунку двоставкового тарифу визначено, що приєднане теплове навантаження визначається технічними умовами на приєднання споживача та обумовлюються договором між теплопостачальною організацією та споживачем про використання теплової енергії та гарячої води, а кількість спожитої теплової енергії обчислюється теплолічильником або при його відсутності за розрахунком згідно з Правилами користування тепловою енергією.

Згідно пунктів 3.1.-3.2. Правил розрахунку двоставкового тарифу, плата за одиницю приєднаного теплового навантаження включає в себе умовно-постійну частину витрат теплопостачальної організації на виробництво, транспортування та розподілення теплової енергії. Плата за фактичний об'єм спожитої теплової енергії компенсує умовно-змінну частину витрат теплопостачальної організації.

Умовно-постійні витрати пов'язані з необхідністю підтримання в робочому стані джерел теплової енергії та теплових мереж, а також теплоспоживальних установок (ЦТП, бойлерних, абонентських вводів, внутрішньобудинкових систем).

Пунктом 4 Правил розрахунку двоставкового тарифу визначено дані для розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію, а пунктом 4.1 визначено одиниці вимірювання приєднаного теплового навантаження споживачів - Гкал/год.

Згідно пунктів 113-114 Порядку формування тарифів, на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 р. N 955, (надалі-Порядок формування тарифів), двоставковий тариф на послуги з централізованого опалення складається з:

- умовно-змінної частини тарифу, яка компенсує умовно-змінну частину витрат і визначається в розрахунку на 1 Гкал теплової енергії, спожитої на централізоване опалення, або в розрахунку на 1 кв. метр загальної опалюваної площі відповідно до розрахункової норми витрат теплової енергії на опалення в даному населеному пункті для житлових будинків, не обладнаних лічильниками теплової енергії (рядок 11 додатка 5), та відповідної частини прибутку;

- річної (місячної) абонентської плати, яка компенсує умовно-постійну частину витрат на надання послуг з централізованого опалення і розраховується на теплове навантаження об'єкта теплоспоживання на 1 Гкал/г або для населення, за відсутності в житлових будинках приладів обліку, на 1 кв. метр загальної опалюваної площі відповідно до нормативної величини питомого теплового навантаження системи опалення в даному населеному пункті (рядок 12 додатка 5), та відповідної частини прибутку.

Розрахунок двоставкового тарифу на послуги з централізованого опалення проводиться окремо для кожної категорії споживачів.

Проте, в порушення вказаних вище вимог Правил розрахунку двоставкового тарифу та Порядку формування тарифів, розрахунок двоставкового тарифу на послуги з централізованого опалення позивача не містить інформації про приєднане теплове навантаження, а тариф розрахований з урахуванням опалювальної площі (м2).

Більше того, у ТОВ "Сумитеплоенерго" відсутня інформація про теплове навантаження об'єкта теплоспоживання, яке є необхідною умовою для проведення розрахунку двоставкових тарифів на послуги централізованого опалення згідно з Порядком формування тарифів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у 2008 та 2010 роках ТОВ "Сумитеплоенерго" при розрахунках двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення були порушені вимоги нормативно-правових актів, якими регулюється порядок розрахунку зазначених тарифів, оскільки розрахунки проводилися без врахування приєднаного теплового навантаження споживачів, внаслідок чого споживачі сплачували завищену річну вартість зазначених послуг.

При цьому, відповідачем було встановлено, що внаслідок неправильного розрахунку двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення мешканцями ряду житлових будинків в м. Суми за період опалювального сезону було сплачено більше, ніж згідно з одноставковим тарифом на послуги централізованого опалення.

Натомість, згідно з листом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.12.2010 № 12/20-7-1919 запровадження двоставкового тарифу не призводить до збільшення річної плати за послуги, а лише перерозподіляє її протягом року відповідно до реальних витрат, понесених підприємством, що не відповідає обставинам справи та тому розрахунку, що був розроблений та затверджений позивачем.

Отже, відповідач в оскаржуваному рішенні обґрунтовано дійшов висновку, що дії ТОВ "Сумитеплоенерго", які полягають у розрахунку двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення з порушенням порядку їх формування, що призвело до збільшення річної плати за послуги, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку централізованого опалення шляхом вчинення таких дій, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 31-р/тк від 27.11.2013 р. прийнято у межах визначеним законом повноважень та за результатами повного і об'єктивного з'ясування всіх обставин справи і правильного застосування норм матеріального права.

Щодо посилань апелянта на наявність судових рішень, в яких судами досліджувалась «законність рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.10.2008 № 488 та від 28.12.2010 № 830, зокрема з питань повноважень органів місцевого самоврядування по затвердженню тарифів на комунальні послуги, дотримання строку оприлюднення проекту регуляторного акту, та правомірність їх застосування, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Предметом розгляду судів у справах, на рішення яких посилається позивач, було питання законності рішень виконавчого комітету Сумської міської ради від 10.10.2008 № 488 «Про тарифи на послуги з теплопостачання, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу по виробництву та транспортуванню тепла та електричної енергії ТОВ «Сумитеплоенерго» та від 28.12.2010 № 830 «Про тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу по виробництву та транспортуванню тепла та електричної енергії ТОВ «Сумитеплоенерго» для населення», зокрема з питань повноважень органів місцевого самоврядування по затвердженню тарифів на комунальні послуг, дотримання строку оприлюднення проекту регуляторного акту, та правомірність їх застосування.

При цьому судові рішення обґрунтовуються наявністю у позивача відповідних висновків Державної інспекції з контролю за цінами в Сумській області щодо розрахунків економічно обґрунтованих планових витрат, пов'язаних з виробництвом, транспортуванням, постачанням теплової енергії, наданням послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Проте, вищенаведені питання не були предметом розгляду під час прийняття Рішення № 31 -р/тк.

Відповідно до частини 2 статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно з абзацом 2 пункту 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» фактам, встановленим іншими судовими рішеннями, крім зазначених у статті 35 ГПК, не надано преюдиціального значення для господарських судів, тому вони мають враховуватися судами у розгляді справ з урахуванням загальних правил статті 43 названого Кодексу щодо оцінки доказів.

Частиною 2 статті 43 ГПК України встановлено, що ніякі докази не мають для господарського суду наперед встановленої сили.

Пунктами 1-4 частини першої статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, такі повноваження:

1) розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами;

2) приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції;

3) перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України здійснення іншими органами державної влади повноважень Антимонопольного комітету України, передбачених пунктами 1-4 і 11 частини першої, пунктами 1, 2 і 4 частини другої, пунктами 11-13, 15 і 16 частини третьої цієї статті, не допускається.

Отже, лише Антимонопольний комітет України наділений повноваженнями приймати рішення щодо наявності порушення законодавства про захист економічної конкуренції у діях суб'єкта господарювання, що займає монопольне становище на відповідному ринку, при недотриманні ним визначеного законодавством порядку та методик при розрахунку тарифів.

Тому, посилання Позивача на факти, встановлені у судових рішеннях, прийнятих за результатами розгляду адміністративних справ, в яких сторонами виступали інші особи, як на підстави для визнання його дій такими, що відповідають вимогам Закону України «Про захист економічної конкуренції», не можуть розцінюватися судом як належний доказ правомірності дій позивача під час розрахунку двоставкового тарифу.

Наведені позивачем обставини в судових рішеннях не можуть свідчити про дотримання позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, оскільки в цих рішеннях судами не перевірялось та не досліджувалось питання дотримання порядку формування тарифів на послуги з централізованого опалення в частині розрахунку річної (місячної) абонентської плати з урахуванням теплового навантаження об'єкта теплоспоживання, а саме, зміни ТОВ «Сумитеплоенерго» в розрахунках тарифу на послуги з централізованого опалення показника теплового навантаження на непередбачений нормативно-правовими актами показник опалювальної площі.

Посилання апелянта на те, «що судом не було враховано наявність висновків Державної інспекції з контролю за цінами в Сумській області (далі - Держцінінспекція) щодо розрахунку ТОВ «Сумитеплоенерго» планових витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, які є економічно обгрунтованими», спростовується наступним.

Механізм формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії всіма без винятку підприємствами сфери теплопостачання та надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, визначається відповідними постановами Уряду.

Позивач стверджує, що судом не було враховано висновки Державної інспекції з контролю за цінами в Сумській області (далі - Держцінінспекція), якими встановлено, що розрахунки ТОВ «Сумитеплоенерго» планових витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії є економічно обґрунтованими.

ТОВ «Сумитеплоенерго» також зазначає, що Держцінінспекцією в своїх висновках вказується, що в цілому витрати ТОВ «Сумитеплоенерго», які враховані виконавчим комітетом при погодженні двоставкових тарифів на послуги з теплопостачання, відповідають розрахункам економічно обґрунтованих планових витрат, по яких Держцінінспекцією надавалися висновки.

Проте, позивач не врахував, що судом було зазначено про правомірність висновків адміністративної колегії територіального відділення про порушення ТОВ «Сумитеплоенерго» порядку розрахунку тарифу, а не розрахунку та економічної обґрунтованості планових витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Таким чином, під час прийняття рішення місцевим господарським судом не порушено статтю 43 ГПК України, а здійснено оцінку доказів, що ґрунтувалася на всебічному повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Крім того, саме в статті 43 ГПК України вказується, що ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Висновки Держцінінпекції, на які позивач звертає увагу, безпосередньо стосувалися перевірки грошового виразу економічно обґрунтованих витрат, що включалися ТОВ «Сумитеплоенерго» до повної собівартості, яка є окремою складовою двоставкового тарифу на послуги з централізованого опалення.

Держцінінпекцією не перевірялися дії позивача, які полягали у дотриманні Товариством порядку формування двоставкового тарифу на послуги з централізованого опалення в частині розподілу планових економічно обґрунтованих витрат на умовно-змінну та умовно-постійну частину відповідного тарифу та врахування прибутку, оскільки вона таких повноважень не має.

Окрім того, у 2011 році, тобто у період дії тарифів ТОВ «Сумитеплоенерго» на послуги з централізованого опалення, затверджених рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 28 грудня 2010 року № 830, Порядок формування тарифів втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869, якою затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води.

При цьому пунктом 40 вказаного порядку передбачено, що формування двоставкового тарифу на теплову енергію здійснюється шляхом визначення грошового виразу умовно-змінної (вартість 1 Гкал спожитої теплової енергії) та умовно-постійної (абонентська плата за 1 Гкал/год. теплового навантаження) частин тарифу, застосування яких забезпечує планований річний дохід, що дорівнює сумі планованої річної повної собівартості та відповідного планованого річного прибутку, які отримуються за умови застосування одноставкового тарифу, розрахованого відповідно до вимог цього Порядку.

З огляду на положення частини першої статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції», для доведення наявності у діях ТОВ «Сумитеплоенерго», які полягали у розрахунку двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення з порушенням порядку їх формування, зловживання монопольним (домінуючим) становищем, достатньо встановити факт порушення такого порядку, порушення інтересів споживачів та неможливість таких дій за умов існування конкуренції на ринку.

Матеріалами справи доведені всі зазначені ознаки.

Отже, дії ТОВ «Сумитеплоенерго», які полягають у розрахунку двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення із порушенням порядку їх формування, що призвело до збільшення річної плати за послуги, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною 1 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку централізованого опалення шляхом вчинення таких дій, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Щодо посилань апелянта на виконання ним рішень виконавчого комітету Сумської міської ради про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення, які є законними, чинними та підлягають обов'язковому виконанню, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення від 28 листопада 2013 року №95 дії виконавчого комітету Сумської міської ради, які полягають у погодженні тарифів на послуги з централізованого опалення, розрахованих із порушенням порядку їх формування, визнані порушенням, передбаченим пунктом 7 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді вчинення дій, заборонених згідно із статтею 17 Закону України «Про захист економічної конкуренції» в частині легітимації вчинення ТОВ «Сумитеплоенерго» порушення, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною 1 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з централізованого опалення в межах території обслуговування в м. Суми, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до частини 2 статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обгрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Статтею 10 Закону України «Про природні монополії» на суб'єктів природних монополій покладаються зобов'язання, зокрема з дотримування встановленого порядку ціноутворення, надання органам, які регулюють їх діяльність, документів та інформації, необхідних для виконання цими органами своїх повноважень.

Ініціатором запровадження двоставкових тарифів є ТОВ «Сумитеплоенерго», що підтверджується листом Виконавчого комітету Сумської міської ради від 11.11.2013 № 6910/02.02.02-14.

З урахуванням того, що ініціатива щодо розрахунку виходила від ТОВ «Сумитеплоенергр» (підтверджується також листами ТОВ «Сумитеплоенерго» від 09.10.2008 № 3553 та від 21.12.2010 № 5484), органом місцевого самоврядування, який зобов'язаний діяти в інтересах територіальної громади та в рамках чинного законодавства, було погоджено дії ТОВ «Сумитеплоенерго», що дозволило суб'єкту господарювання застосовувати неправильно розрахований тариф, і призвело до ущемлення інтересів споживачів.

При цьому в листі від 21.12.2010 № 5484 ТОВ «Сумитеплоенерго» зазначає, що «згідно листа Національної комісії з питань електроенергетики України від 17.09.2010 № 5881/23/17-10 тарифи на централізоване опалення та постачання гарячої води встановлюються «кінцевим споживачам з урахуванням тарифів на теплову енергію (виробництво, транспортування та постачання) та річних норм споживання теплової енергії (грн./кв.м, грн./куб.м) органами місцевого самоврядування» та просить погодити двоставкові тарифи на послуги з централізованого опалення.

Твердження апелянта про те, що ТОВ «Сумитеплоенерго» нараховувало споживачам плату за послуги з централізованого опалення в розмірі двоставкових тарифів, встановлених рішенням органу місцевого самоврядування, яке вважає законним, чинним і таким, що підлягає обов'язковому виконанню позивачем та споживачами, не може бути враховане з огляду на непорушність взаємозв'язку між застосуванням статті 17 та 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції».

Виходячи з вищенаведеного тимчасовою адміністративною колегією Антимонопольного комітету України прийнято рішення від 27.11.2013 № 31-р/тк в межах своєї компетенції, без порушення законних прав та інтересів позивача, відповідно до Законів України «Про Антимонопольний комітет України», «Про захист економічної конкуренції» на підставі доказів, що встановлюють факт вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Інших доводів, які б спростували законність ухваленого судом першої інстанції рішення апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2016 року у справі №910/1331/14 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2016 року у справі №910/1331/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1331/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

С.А. Гончаров