ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року Справа № 915/1126/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032 (код ЗКПО 24584661)

в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, промзона, а/с № 20, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55001 ()

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, вул. Дружби народів, 8, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000 ()

про стягнення заборгованості в сумі 2 412 131, 15 грн., у тому числі: 2 088 447, 10 грн. заборгованості; 15 581, 84 грн. 3 % річних; 146 191, 30 грн. штрафу; 161 910, 91 грн. пені.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 580 від 26.04.2016 року;

від відповідача: ОСОБА_3, доручення № 03/713 від 17.05.2016 року;

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність № 03/447 від 22.03.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_1 підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство про стягнення заборгованості в сумі 2 088 447, 10 грн., 3 % річних в сумі 15 581, 84 грн., штрафу в розмірі 7 % в сумі 146 191, 30 грн., пені за прострочення оплати в сумі 161 910, 90 грн., а всього 2 412 131 грн. 15 коп.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 21.10.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 16.11.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 16.11.2016 року оголошено перерву в судовому засіданні до 14.12.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 14.12.2016 року розгляд справи відкладено на 20.12.2016 року.

В судовому засіданні 20.12.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні 20.12.2016 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

Між Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі ВП «Южно-Українська АЕС» та ОСОБА_1 підприємством «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» був укладений договір № 145 від 31.12.2015 року на видаляння та оброблення стічних вод.

Відповідач свої договірні зобовязання по оплаті спожитих ним послуг не виконав, оплату спожитих послуг здійснював неналежним чином, у звязку з чим утворилась заборгованість в сумі 2 088 447, 10 грн.

В звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивачем нараховано відповідачу пеню, 3 % річних та 7% штрафу.

В письмових поясненнях на заперечення відповідача (арк. 129-132) позивач також зазначив, що акти про обсяги питної води є договірними технічними актами, які складаються виробничо-технічною службою та мають на меті фіксування кількості відпущеної-спожитої води за приладами обліку у визначеному періоді та є підставою для складання рахунків для оплати. Інформація, що міститься в актах не систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 1, 231, 232 ГПК України, ст. 526, 610, 611, 612, 625, 626 ЦК України та умовами договору.

Представник відповідача проти позову заперечив в повному обсязі з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву (арк. 71-74), та просив суд в позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив наступне:

- акти обсягів наданих послуг на видаляння та оброблення стічних вод підписані неповноважними особами;

- акти обсягів наданих послуг не скріплені печатками (ст. 62 ГК України);

- позивачем неправомірно нараховано 7 % штрафу в сумі 146 191, 30 грн. відповідно до договірних відносин, за яких настають грошові зобовязання;

- керуючись ст. 233 ГК України, ст. 83 ГПК України просив суд розглянути питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій на 95 %.

Заперечення обґрунтовані приписами ст. 191, 231, 233 ГК України, ст. 551, 614 ЦК України та ст. 35, 83 ГПК.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

31.12.2015 року між Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС (виробник) та ОСОБА_1 підприємством Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство (споживач) був укладений договір № 145 на видаляння та оброблення стічних вод, відповідно до умов якого виробник бере на себе зобовязання у 2016 році приймати від споживача на очистку господарсько-побутові стічні води (водовідведення) в потрібний йому обсягах, а споживач зобовязується сплачувати за очистку господарсько-побутових стічних вод (далі-стічні води) за встановленим тарифом в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1 Договору) (арк. 14-18).

До договору сторонами складено та підписано Додаток № 1 від 31.12.2015 року «Акт розмежування експлуатаційної відповідальності сторін» та Додаток № 2 від 31.12.2015 року «Показники» (арк. 19-20).

Договір укладено з Протоколом розбіжностей від 16.02.2016 року, який є невід'ємною частиною договору (арк. 21-22).

Відповідно до п. 10.1 Договору договір вступає в силу з дати підписання його обома сторонами, скріплення підписами, печатками та діє з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року включно в частині водовідведення, а в частині розрахунків до повного розрахунку.

Відповідно до пункту 3 ст. 631 ЦК України умови договору застосовуються до відносин між сторонами, що виникли до його укладення, з 01.01.2016 року.

Договір, додатки та Протокол розбіжностей від 16.02.2016 року підписано та скріплено печатками сторін. Доказів визнання недійсним чи розірвання договору суду не подано.

Таким чином, на підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобовязання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами Договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 3.1 Договору обсяг водовідведення за звітний період встановлений з 1 по 31 (30) число поточного місяця.

Відповідно до п. 3.2 Договору розрахунки за водовідведення здійснюється по діючим тарифам. Порядок встановлення і застосування тарифів регулюється уповноваженими органами відповідно з вимогами чинного законодавства. При зміні тарифів розрахунки проводяться за новими тарифами з дня їх введення. Виробник письмово повідомляє споживача про зміну тарифів. Повідомлення являється невідємною частиною договору.

Тариф на момент оформлення договору складає 3, 55 грн. за 1 куб. м. водовідвдення буз урахування ПДВ 20 %.

Відповідно до п. 3.3 Договору остаточна ціна договору визначається виходячи з фактичного обсягу прийнятих на очистку стічних вод у порядку, визначеному умовами договору, але відповідно до вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 10.04.2014 № 1197 VII ціна цього договору може бути змінюватися при зміні регульованих цін (тарифів).

Відповідно до п. 6.1.5 Договору виробник зобовязаний щомісячно, в перший робочий день місяця, наступного за розрахунковим, разом з споживачем складати акт про фактичний обсяг водовідведення за звітний період.

Відповідно до п. 6.2.3 Договору (в редакції протоколу розбіжностей) споживач зобовязаний щомісячно, разом з виробником в перший робочий день місяця, наступного за розрахунковим складати акт про обсяги водовідведення за звітний період.

Відповідно до п. 6.2.4 Договору (в редакції протоколу розбіжностей) оформлений таким чином акт являється обов'язковим для виконання в зазначений у ньому термін, а також являється основою для розрахунків за водовідведення.

Відповідно до п. 11.1 Договору (в редакції протоколу розбіжностей) відповідальним за підписання актів про обсяги водовідведення призначається головний інженер КП ТВКГ ОСОБА_5.

На виконання умов договору позивач відпустив відповідачу питну воду, про що між сторонами складно Акти "Про обсяги питної води КП "ТВКХ" та скидання стоків" за період з березня 2016 року по червень 2016 року (арк. 29-32), а саме:

- Акт № АК.0.3104ц.0580 від 31.03.2016 року;

- Акт № АК.0.31040599 від 29.04.2016 року;

- Акт № АК.0.3104ц0603 від 30.05.2016 року;

- Акт № АК.0.3104ц.0610 від 30.06.2016 року.

Вищевказані акти про обсяги водовідведення зі сторони відповідача КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство підписані головним інженером КП ТВКГ ОСОБА_5, чим спростовуються твердження представника відповідача про те, що акти підписані неуповноваженою особою зі сторони відповідача.

Повноваження осіб, які підписали акти зі сторони позивача ВП "Южноукраїнська АЕС", підтверджуються поданими суду посадовими інструкціями зазначених посадових осіб, які наявні в матеріалах справи (ИД.0.3104.0008 - посадова інструкція заступника начальника ПТС ВП ЮУ АЕС - технічного відділу п. 1.11, п. 5.15, п. 5.24 б абз. 6-7 розділу 8; ИД.0.3104.0008 - посадова інструкція інженера ПТС ВП ЮУ АЕС - технічного відділу п. 4.7) (арк. 135-144).

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ГК України підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Враховуючи вищевикладене, заперечення представника відповідача в частині підписання актів неуповноваженими особами та відсутності печаток спростовані.

Відповідно до п. 4.1 Договору (в редакції протоколу розбіжностей) оплату за фактичний обсяг водовідведення споживач проводить щомісячно на підставі виставленого виробником рахунку на оплату протягом 30-календарних днів з моменту отримання рахунку. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Виробник направляє споживачу рахунки цінним листом з повідомленням про вручення. Грошові кошти перераховуються споживачу по платіжним реквізитам, вказаним у рахунку, предявленому виробником до оплати.

На виконання умов договору та на підставі вищевказаних Актів позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату за водовідведення на загальну суму 2 770 784, 94 грн., які направлено на адресу відповідача супровідними листами з описом вкладення у цінний лист та отримано останнім, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, а саме:

- рахунок № РС, 16-3937 від 31.03.2016 року на суму 709 865, 10 грн. отримано відповідачем 14.04.2016 року (арк. 33, 37-39);

- рахунок № РС, 16-4069 від 30.04.2016 року на суму 687 849, 42 грн. отримано відповідачем 16.05.2016 року (арк. 34, 40-42);

- рахунок № РС,16-4285 від 31.05.2016 року на суму 703 752, 00 грн. отримано відповідачем 10.06.2016 року (арк. 35, 43-45);

- рахунок № РС, 16-4469 від 30.06.2016 року на суму 669 318, 42 грн. отримано відповідачем 11.07.2016 року (арк. 36, 46-48).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про виконання позивачем свого обов'язку щодо направлення рахунків на оплату. Відтак, у відповідача виник обов'язок оплатити вищевказані рахунки протягом 30-календарних днів з моменту отримання рахунків.

Відповідно до п. 6.2.6 Договору споживач зобовязаний проводити оплату за прийняті виробником на очистку господарсько-побутові стічні води в строки і порядки, передбачені цим договором.

Судом встановлено, що відповідачем частково проведено оплату за надані послуги водовідведення в сумі 682 337, 84 грн., а саме:

- 25.04.2016 року відповідачем проведено оплату в сумі 300 000, 00 грн. за лютий 2016 року та частково за березень 2016 року згідно рах. № РС, 16-3937 від 31.03.2016 року в сумі 187 337, 84 грн., що підтверджується випискою по рахунку за 24.04.2016 року (арк. 49);

- 27.04.20.16 відповідачем проведено оплату в сумі 495 000, 00 грн. за березень 2016 року згідно рах. № РС, 16-3937 від 31.03.2016 року, що підтверджується випискою по рахунку за 27.04.2016 року (арк. 50).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на день розгляду справи відповідачем не здійснено оплату виставлених рахунків за водовідведення за період з березня 2016 року (частково) по червень 2016 року, договірні зобовязання не виконано, у звязку з чим сума боргу (з урахуванням часткової оплати) за водовідведення за вказаний період склала 2 088 447, 10 грн. (2 770 784, 94 грн. - 682 337, 84 грн. = 2 088 447, 10 грн.)

Станом на день розгляду справи відповідачем не спростовано факт наявності вказаної заборгованості, як і не подано суду доказів оплати боргу. Отже, вимога про стягнення суми основної заборгованості з відповідача в розмірі 2 088 447, 10 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 15 581, 84 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 15 581, 84 грн. - 3 % річних від суми заборгованості за період з 17.05.2016 року по 10.10.2016 року.

Перевіривши розрахунок розміру 3 % річних, судом встановлено, що при розрахунку 3 % річних позивачем допущено арифметичну помилку, неправильно визначено період прострочення по рахунку № РС,16-4285 від 31.05.2016 року, а саме період з 12.07.2016 року по 10.10.2016 року становить не 92 дні, а 91 день.

Судом здійснено перерахунок розміру 3 % річних. Таким чином, 3 % річних за прострочку платежів становлять 15 524, 16 грн. Детальний розрахунок 3 % річних, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. 184). Розрахунок розміру 3 % річних здійснено судом за допомогою Бази "Законодавство", виходячи з суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Отже, вимога про стягнення 3 % річних в сумі 15 524, 16 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню. В решті 3 % річних в сумі 57, 68 грн. слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення пені за прострочення оплати в сумі 161 910, 91 грн. та штрафу в розмірі 7% від суми заборгованості в сумі 146 191, 30 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до п. 7.3 Договору за порушення строків оплати водовідведення по договору споживач сплачує виробнику пеню у розмірі 0,1 % від вартості водовідведення за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, а за прострочку більше, ніж 30 днів додатково штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Позивачем здійснено нарахування пені за прострочення оплати за період з 17.05.2016 року по 10.10.2016 року в сумі 161 910, 91 грн., а також 7 % штрафу в розмірі 146 191, 30 грн.

Перевіривши розрахунок розміру пені судом встановлено, що позивачем правильно визначено період нарахування, однак при розрахунку розміру пені допущено арифметичну помилку. Крім того, неправильно визначено період прострочення по рахунку № РС,16-4285 від 31.05.2016 року, а саме період з 12.07.2016 року по 10.10.2016 року становить не 92 дні, а 91 день. Детальний розрахунок розміру пені наявний в матеріалах справи (арк. 10-13).

Здійснивши перерахунок розміру пені за період, визначений позивачем, судом встановлено, що пеня становить 161 921, 44 грн. Розрахунок здійснено судом за допомогою Бази "Законодавство", виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в межах шестимісячного строку. Детальний розрахунок розміру пені, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. 183).

Враховуючи вищевикладене, суд, не виходячи за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони (п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України), дійшов висновку про обґрунтованість пені в розмірі, заявленому до стягнення позивачем, тобто в сумі 161 910, 91 грн.

Перевіривши розрахунок розміру штрафу, судом встановлено, що розрахунок штрафу здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до умов договору та вимог законодавства. Детальний розрахунок штрафу наявний в матеріалах справи (арк. 10-13) Отже, нарахування штрафу в розмірі 7% в сумі 146 191, 30 грн. є обґрунтованим та підставним.

Щодо тверджень представника відповідача на неправомірність нарахування та стягнення пені та штрафу, слід зазначити наступне.

Так, статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Причому у цивільних правовідносинах законодавець визначив, що штраф може бути встановлений за будь-яке порушення зобовязання, а пеня - тільки за несвоєчасно виконане грошове зобовязання.

Нормами статей 230, 231, 232 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Причому слід зазначити подвійну правову природу цих штрафних санкцій, які одночасно є мірами відповідальності, і способами забезпечення виконання господарських зобовязань, а пеня і штраф можуть бути стягнуті і за прострочку негрошових зобовязань.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року № 14 застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Тому практика застосування цих норм Верховним Судом України у складі палати з розгляду господарських справ з 2012 року не змінювалась в частині висновку про можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення саме господарського зобовязання. Зокрема, в постанові Верховного Суду України від 09.04.2012р. по справі №3-88гс11, яка прийнята всім складом суду, в тому числі і судовою палатою з розгляду господарських справ, визначено наступне: Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вказана правова позиція викладена також в інших постановах Верховного Суду України (постанова від 27.04.2012 року по справі №06/5026/1052/2011, постанови від 9 квітня 2012 року № 3-88гс11 та від 27 квітня 2012 року № 3-24гс12.

В даній справі договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки пені та штрафу, а отже, відповідач лише один раз притягнений до відповідальності за порушення строків оплати за надані послуги. Тлумачення господарського зобовязання містять норми статі 173 Господарського кодексу України, до складу якого входить і грошове зобовязання за договором.

В постанові Верховного Суду України від 27.04.2012р. по справі №3-24гс12 також визначено про правомірність одночасного стягнення і штрафу, і пені за прострочку оплати наданих послуг, але тільки у випадку порушення господарського зобовязання. Так, відповідно до ч. 2 ст.231 Господарського кодексу України можливе одночасне стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань. В інших випадках порушення виконання господарських зобовязань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України.

Відтак, право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України. А можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Щодо посилань відповідача як на підставу для списання неустойки на Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (арк. 91), то слід зазначити наступне.

30.11.2016 року набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Відповідно до ст. 1 Закону спожиті енергоносії - спожиті природний газ, електрична енергія.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону на заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуг централізованого водопостачання та водовідведення, послуг централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричну енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню, за умови розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків, у такий спосіб:

неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, погашення якої здійснено відповідно до статті 4 цього Закону, підлягають списанню;

неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, щодо якої відповідно до цього Закону укладено договір про реструктуризацію, підлягають списанню, за умови повного виконання підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення договору про реструктуризацію заборгованості.

Системний аналіз вищевказаних норм Закону, аналіз правовідносин сторін у даній справі, подані до матеріалів справи докази свідчать про відсутність правових підстав для списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій у порядку ст. 233 ГК України, ст. 83 ГПК України (арк. 73-74), то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вищий господарський суд України, у п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розяснив, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК). У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами), а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами). Судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство зобовязання щодо оплати за надані послуги згідно спірного договору № 145 від 31.12.2015 року виконано частково.

Клопотання КП Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство про зменшення розміру штрафних санкцій на 95 % мотивовано наступним:

- заборгованість виникла не з вини відповідача, а є наслідком зокрема невідповідності тарифів для населення та інших споживачів, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

- КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» є підприємством комунальної форми власності, основним видом його діяльності згідно Статуту є задоволення потреб населення, підприємств, установ, організацій в наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення. Тобто, є обєктом стратегічного значення, діяльність якого заснована на самофінансуванні;

- КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» є підприємством, що на даний час та в особливий період виконує мобілізаційні завдання щодо постачання населенню м. Южноукраїнськ питної води та тепла;

- у разі виділення державою субвенції на покриття різниці в тарифах, за рахунок такої субвенції покривається лише сума самої різниці, тобто сума основного боргу. Покриття за рахунок субвенцій суми штрафних санкцій законодавством заборонено і тягне за собою відповідальність за нецільове використання державних коштів;

- зі звіту про фінансові результати за 9 місяців 2016 року КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» в розділі фінансових результатів від операційної діяльності, вбачається, що за звітний період 2016 року збиток відповідача становив 18 713 тис. грн., а за аналогічний період попереднього року збиток відповідача становив 15 415 тис. грн. (арк. 78), що свідчить про те, що фінансовий стан відповідача є несприятливим (збитковим), а кредиторська заборгованість перевищує дебіторську заборгованість.

Представник позивача ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі ВП Южно-Українська АЕС категорично заперечив проти зменшення неустойки.

Враховуючи вищевикладене, наведені ПАТ КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» обставини є винятковими в розумінні ст. 223 ГК України, яка надає підстави для зменшення пені та штрафу.

Проте, враховуючи також обставини наведені позивачем в письмових поясненнях (арк. 129-132) та його майновий стан (арк. 145-146), з метою співвідношення інтересів сторін, суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру штрафу та пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 50 % та часткового задоволення клопотання КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» про зменшення розміру неустойки, що є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для обох сторін.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню:

- 80 955, 45 грн. - пені (161 910, 91 грн. х 50 %);

- 73 095, 65 грн. - штрафу (146 191, 30 грн. х 50 %).

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід відшкодувати позивачу з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

При розподілі судових витрат судом також враховано, що відповідно до п. 4.3 Постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України від 21.02.2013 року № 7 у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

За таких обставин відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір в розмірі 36 181, 10 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

частково задовольнити позов.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство, вул. Дружби народів, 8, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000 () на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом, вул. Назарівська, 3, м. Київ, 01032 (код ЗКПО 24584661) в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, промзона, а/с № 20, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55001 ():

- 2 088 447, 10 грн. (два мільйони вісімдесят вісім тисяч чотириста сорок сім грн. 10 коп.) - основного боргу на договором № 145 від 31.12.2015 року;

- 80 955, 45 грн. (вісімдесят тисяч девятсот пятдесят пять грн. 46 коп.) пені;

- 73 095, 65 грн. (сімдесят три тисячі девяносто пять грн. 65 коп.) 7 % штрафу;

- 15 524, 16 грн. (п'ятнадцять тисяч пятсот двадцять чотири грн. 16 коп.) 3 % річних;

- 36 181, 10 грн. (тридцять шість тисяч сто вісімдесят одна грн. 10 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в позові в частині стягнення:

- 80 955, 46 грн. (вісімдесят тисяч девятсот пятдесят пять грн. 46 коп.) пені;

- 73 095, 65 грн. (сімдесят три тисячі девяносто пять грн. 65 коп.) 7 % штрафу;

- 57, 68 грн. (пятдесят сім грн. 68 коп.) 3 % річних.

Судовий збір в розмірі 0, 87 грн. (нуль грн. 87 коп.) покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 26.12.2016 року

Суддя Е.М. Олейняш