КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа№ 910/12149/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Пронін О.А. ( за довіреністю №92-02/16 від 19.04.2016 р.);

від відповідача: Махиніч Н.В. ( за довіреністю №435 від 19.07.2016 р.);

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"

на рішення господарського суду міста Києва від 19.09.2016р.

по справі № 910/12149/16 (суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"

до публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо - зернова корпорація України"

про стягнення 611 837, 30 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 611 837,30 грн. збитків.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.09.2016 року у справі №910/12149/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів наявності вини відповідача, а також прямого та безпосереднього причинного зв'язку між діями відповідача та сумою збитків у розмірі 611 837,30 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач - публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що збитки обумовлені відмовою ТОВ «ТІС-Зерно» у прийманні 12 вагонів зерна та їх повернення на філію. При цьому, зазначив, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідачем замовлено аналізи на вміст білка та вологість тільки вибірково. Вагони самовільно розвантажено у вихідний день, не надавши представникам перевізника і власника можливості відібрати, комісійно, проби з вагонів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2016 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" та призначено справу до розгляду.

14.11.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

15.11.2016 року у судовому засіданні було оголошено перерву.

12.12.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшло клопотання про залучення третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ «ТІС-Зерно» та ТОВ «Перша логістична компанія».

У судовому засіданні 12.12.2016 року представник позивача підтримав своє клопотання про залучення третіх осіб та просив його задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти клопотання та зазначив, що представник позивача не був позбавлений можливості заявити зазначене клопотання на минулому судовому засіданні, крім того, апеляційна скарга була прийнята до провадження 13.10.2016 року, тому у представника позивача було достатньо часу скористатись своїм право та заявити зазначене клопотання раніше.

Колегія суддів порадившись на місці, заслухавши думку представників сторін, ухвалила клопотання позивача про залучення третіх осіб залишити без задоволення

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 102 ГПК України, апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга прийнята до провадження ухвалою 13.10.2016 року, двохмісячний термін розгляду скарги спливає 13.12.2016 року, крім того у судовому засіданні 15.11.2016 року в якому представники сторін приймали участь, та у судовому засіданні було оголошено перерву, представник позивача не скористався своїм правом подати відповідне клопотання на протязі двох місяців.

Також, колегія суддів зазначає, що рішення у даній справі не вплине на права та обов'язки товариства з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" та товариства з обмеженою відповідальністю "ТІС-Зерно", а відтак відсутні підстави для задоволення клопотання про притягнення їх в якості третіх осіб.

Представник позивача підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 14.08.2015 року між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (відповідач, зерновий склад) та ПАТ "Аграрний фонд" (позивач, поклажодавець) було укладено договір складського зберігання № 104-07/15 (т.1 а.с.10).

За умовами зазначеного договору поклажодавець зобов'язується передати, а зерновий склад зобов'язується прийняти на зберігання зернові, зернобобові, круп'яні, олійні культури (далі - зерно) в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується складськими квитанціями та в установлений строк на вимогу повернути його поклажодавцю або особі, зазначеній ним, як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених діючими ДСТУ (п.1.1. договору).

Кількість та якість Зерна, що передається поклажодавцем на зберігання, визначені в складських квитанціях на зерно, що видаються зерновим складом (п. 1.2. Договору). Зерно, що передається на зберігання зерновому складу згідно із цим договором є власністю поклажодавця. Зерновий склад не має права продавати або будь-яким іншим чином розпоряджатися зерном поклажодавця, яке знаходиться у нього на зберіганні. ( п. 1.4. договору).

Пунктами 2.1,.2.2 та 2.4 договору передбачено, що якість зерна, що поставляється на зберігання, повинна відповідати ДСТУ. Зерновий склад видає посвідчення про якість зерна (картку аналізу зерна) згідно встановленої форми. У разі виникнення спорів щодо якості зерна поклажодавець має право провести незалежну перевірку його якості за рахунок зернового складу.

На виконання умов договору, позивачем було передано відповідачеві на зберігання пшеницю 3 кл. групи А (ДСТУ 3678:2010) загальною заліковою вагою 12 160, 910 тонн., що підтверджується складськими квитанціями № 1847 від 11.09.2015 р. (АХ № 805989) та № 1833 від 07.09.2015 р. (АХ № 805974) (т.1 а.с.18,19), в яких визначено якісні та кількісні показники (вологість, зернова домішка, клейковина, зараженість та інші показники), а саме:

- складська квитанція № 1847 від 11.09.2015 р. (АХ № 805989): вага залікова 816910 кг.; вологість 13,5; зернова домішка 5,00; сміттєва домішка -1,00; клейковина (кількість) 18; клейковина (якість) 2; зараженість - не виявлено; інші показники: нат-780; стек-36, біл. - 11, ЧП-190;

- складська квитанція № 1833 від 07.09.2015 р. (АХ № 805974): вага залікова 4000000 кг.; вологість 13,5; зернова домішка 5,60; сміттєва домішка -1,00; клейковина (кількість) 18; клейковина (якість) 85; зараженість - не виявлено; інші показники: нат-780; стек-36, біл. - 11, ЧП-200.

В подальшому, 15.08.2015 між ПАТ "Аграрний фонд" (замовник) та ТОВ "Перша логістична компанія" (експедитор) було укладено договір № 25-07/2015 про надання транспортно-експедиторських послуг залізничним транспортом (т.1 а.с.20)

За умовами зазначеного договору, експедитор взяв на себе зобов'язання на підставі дозволів-довіреностей на відвантаження, заявок на переміщення замовника, графіку завантаження надавати останньому комплекс транспортно-експедиторських послуг із перевезення товарно-матеріальних цінностей залізничним транспортом, а саме: зернових, бобових олійних та інших сільськогосподарських культур та продуктів їх переробки у кількості 200 000,00 тонн, а замовник взяв на себе зобов'язання оплатити вартість наданих послуг. (п.1.1. договору). Перевезення кожної партії товарно-матеріальних цінностей оформляється окремим дозволом-довіреністю на відвантаження та заявкою на переміщення (п. 1.2. Договору № 25-07/2015 від 18.08.2015 р.).

02.12.2015 р. позивач звернувся до відповідача з листом № 07-05/3152 про відвантаження пшениці 3 класу врожаю 2015 р. з показниками якості згідно до складських квитанцій в обсязі 12 160,910 тонн на ТОВ "ТІС-Зерно", Південний морський порт (т.1 а.с.117).

Відповідно до дозволу-довіреності на відвантаження зерна №10/320 від 26.11.2015 та заявки на переміщення № 10/320 від 26.11.2015 ПАТ "Аграрний фонд " було надано дозвіл на відвантаження 5 159,050 тонн в адресу ТОВ "ТІС-Зерно", Південний морський порт через ТОВ "Перша логістична компанія".(т.1 а.с.29-31)

На підставі дозволу-довіреності на відвантаження зерна №10/320 від 26.11.2015 р. та заявки на переміщення № 10/320 від 26.11.2015 р. товариством з обмеженою відповідальністю "Перша логістична компанія" було здійснено перевезення та відвантаження зерна 3 класу 2015 року врожаю за складськими квитанціями АХ №805974 та АХ № 805989 в загальній кількості 5 159,050 тонн з Філії ПАТ "ДПЗКУ" "Богданівський КХП" на адресу ТОВ "ТІС-Зерно", Південний морський порт. (т.1 а.с. 98,99).

Як свідчать матеріали справи, листом №1049 від 17.12.2015 р. (т.1 а.с.33) були повернуті відповідачу у зв'язку з відмовою у прийманні зерна ТОВ "ТІС - Зерно" 12 вагонів зерна (№№ 95338174, 95616637, 95646220, 95693586, 95540472, 95751608, 95324810, 95753232, 95453361, 95797056, 95747751, 95794418,) завантажені на Філії ПАТ "ДПЗКУ" "Богданівський КХП". Відповідно до даного листа, у відповідача були відсутні претензії щодо якості та кількості повернутого зерна.

В зв'язку з поверненням зерна, ПАТ "Агарний фонд" у подальшому було відібрано проби зерна та направлено на проведення експертизи, за результатами якої ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" надано протоколи випробувань № 3976 та № 3977 від 24.12.2015 р.,(т.1 а.с.36,37), відповідно до яких дані проби пшениці не відповідають вимогам 3 класу згідно ДСТУ 3768:2010 по показникам "Вологість" (протокол № 3976) та "Зараженість шкідниками" (протокол № 3977).

29.01.2016 р. між позивачем та ТОВ "Перша логістична компанія" було підписано акти наданих послуг № 82, 83, (т.1 а.с.34-35) відповідно до яких вартість за перевезення та повернення зерна загальною кількістю 821 600 тонн складала загалом 611 837,30 грн.

Позивач звертався до відповідача з вимогою № 02-01/257 від 05.02.2016 р. про відшкодування збитків (т.1 а.с.38), завданих витратами на перевезення пшениці, якісні показники якої не відповідають вимогам ДСТУ 3768:2010 та умовам договору, в сумі 611 837,30 грн., однак, відповідач залишив зазначену вимогу без реагування. Тому позивач просить стягнути збитки в розмірі 611 837,30 грн. в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач не довів наявності вини відповідача, а також прямого та безпосереднього причинного зв'язку між діями відповідача та сумою збитків у розмірі 611 837,30 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1, 2 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною .

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство, як правило, виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України).

При цьому. обов'язок доведення факту наявності порушення відповідача покладено на позивача, наявність та розмір понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв'язок між правопорушенням і збитками.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. При цьому, протиправна дія чи бездіяльність особи, що завдала шкоду є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Як свідчать матеріали справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, 11.12.2015 р. до Філії ПАТ "ДПЗКУ" "Богданівський КХП" надійшов лист від товариства з обмеженою відповідальністю "ТІС-Зерно" (а.с. 118 том 10), відповідно до якого пшениця, яка надійшла в дев'яти вагонах та не була повернута товариством з обмеженою відповідальністю "ТІС-Зерно", не відповідає контрактним показникам за показником вмісту білка, а в одному з вагонів - № 95524047 - показнику "Вологість повітря".

Як вбачається з листа філії Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" № 1049 від 17.12.2015 (а.с.33 том 1), вагон № 95524047 до філії Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" не повертався у зв'язку з відмовою його прийняття Товариством з обмеженою відповідальністю "ТІС-Зерно".

Окрім того, як видно зі змісту листа ТОВ «ТІС-Зерно» від 11.12.2015 року (а.с. 118 том 1) причиною неприйняття вагонів з зерном є невідповідність контрактним показникам вмісту білка в пшениці, в вагонах 95338174, 95616637, 95646220, 95524047, 95693586, 95540472, 95751608, 95324810, 95753232, що прибули на ст. Богдановці, відправник ТОВ «Перша логістична компанія», пшениця 3 класу по якісним посвідченням, фактично в вагонах пшениця 5 класу з білком від 10,8% до 10,9%, що не відповідає контрактним показникам. Разом з тим колегія суддів зазначає, що відповідно до умов додатку № 1 до контракту № FW017/AF, укладеному між публічним акціонерним товариством «Аграрний фонд» та його контрагентом Fedcominvesi Europe SARL вміст білка в пшениці, що постачається повинен бути 11,5. (том 1, а.с. 104-116).

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що причиною неприйняття вагонів з зерном є невідповідність контрактним показникам вмісту білка в пшениці.

Водночас, колегія суддів зазначає, що 12.12.2015 року було проведено спільний відбір проб зерна з 14 вагонів, за участю представників позивача, відповідача та ТОВ «ТІС-Зерно», ТОВ «Перша логістична компанія».

12.12.2015 р. за участю зав. Лабораторії ТОВ "ТІС-Зерно", завідуючої ВТЛ філії ПАТ "ДПЗКУ" Богданівецький КХП, заступника начальника ВТЛ філії ПАТ "ДПЗКУ" Богданівецький КХП та представників ТОВ "Перша логістична компанія" та ПАТ "Аграрний фонд" було складено акт спільного визначення якості № 14, відповідно до якого показники якості пшениці не відповідають якості ДСТУ 3768:2010: у вагонах № 95928677, 95524047, 95751608 - по показнику вміст білку та вологість перевищують межі допустимих відхилень від даних відправника; у вагонах №95928677, 95524047 - вміст клейковини 19%. Інші показники якості в межах допустимих відхилень від даних відправника.

14.12.2015 р. відповідачем спільно з ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції " було проведено ідентифікацію та опломбацію 14 проб пшениці, для визначення показників якості згідно ДСТУ 3768:2010. Зазначені були відібрані за актами спільного відбору від 12.12.2015 в поліетиленових пакетах. Пломби на зазначених пакетах, до зняття спільно ДП "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції ", порушені не були.

Також 14.12.2015-15.12.2015 р. було проведено випробування щодо масової частки білка в пшениці, за результатами яких масова частка білка, в перерахунку на суху речовину (%) 11,00%, 11,01%, 11,02%, 11,10.(т.1 а.с.136-149)

Вимогами ДСТУ 3768:2010 "Пшениця. Технічні умови " до 3 класу пшениці визначено, що масова частка білка, в перерахунку на суху речовину складає не менше 11%.(т. а.с.150)

Аналізуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зерно, яке перебувало на зберіганні у відповідача за договором складського зберігання № 104-07/15 та у подальшому було не прийнято ТОВ "ТІС-Зерно", у зв'язку з невідповідністю контрактним показникам білка, на виконання якого було відправлено зерно у вагонах через ТОВ "Перша логістична компанія ", відповідає вимогам ДСТУ 3768:2010 за показником вмісту білка. Крім того, показники вмісту білка є не нижчими від показників, вказаних у складських квитанціях № 1847 (АХ № 805989) від 11.09.2015 р. та № 1833 (АХ № 805974) від 07.09.2015 р., що відповідає умовам Договору складського зберігання № 104-07/15 від 14.08.2015 р..

Окрім того, колегія суддів звертає також увагу на те, що позивач просив стягнути з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» збитки у розмірі 611 837, 30 грн., що є платою ТОВ «Перша логістична компанія» за надані послуги, проте доказів сплати зазначених послуг не надав.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апелянт не довів наявності вини відповідача, а також прямого та безпосереднього причинного зв'язку між діями відповідача та сумою збитків у розмірі 611 837,30 грн., тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Такої ж правової позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 910/20144/13, в якій зазначено, що для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, зокрема, наявність протиправної поведінки, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Враховуючи вищевикладене, та докази які містяться в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що для вирішення питання щодо покладення збитків слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність особи, що заподіяла шкоду є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 19.09.2016 року у справі № 910/12149/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" на рішення господарського суду міста Києва від 19.09.2016 року у справі № 910/12149/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 19.09.2016 року у справі № 910/12149/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/12149/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко