РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016Справа №910/19552/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Міністерства соціальної політики України

до товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Борисфен»

про стягнення заборгованості в розмірі 23 958,72 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Хребет С.І. (довіреність № 699/0/22-16 від 20.04.2016);

від відповідача: Василенко Л.П. (довіреність № б/н від .18.11.2016);

Кириченко О.С. (довіреність № б/н від 18.11.2016),

ВСТАНОВИВ :

26.10.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства соціальної політики України (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Борисфен» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 23 958,72 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про закупівлю за державні кошти № 13/68-ВТ від 11.06.2013.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 23 958,72 грн.

Провадження у справі № 910/19552/16 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2016, розгляд справи призначено на 29.11.2016.

25.11.2016 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, вважав, що документи, долучені позивачем на підтвердження обставин справи, не надають можливості встановити строк виконання грошового зобов'язання відповідача. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

29.11.2016 у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке було задоволено судом.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд у його задоволенні відмовити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 розгляд справи відкладено на 13.12.2016.

13.12.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, на виконання ухвали суду від 29.11.2016 подав пояснення.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав їх необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні 13.12.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

11.06.2013 між Міністерством соціальної політики України (далі - позивач або замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Борисфен» (далі - відповідач або виконавець) був укладений договір про закупівлю за державні кошти № 13/68-ВТ (далі - договір), згідно з умовами якого відповідач зобов'язувався у 2013 році надати санаторно-курортні путівки для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно зі специфікацією, що зазначена в додатку № 1 до цього договору, у порядку встановленому цим договором, та надати відповідно за путівками послуги із санаторно-курортного лікування за відповідним профілем захворювання, а позивач зобов'язувався оплатити надані санітарно-курортні путівки в порядку, за цінами та у строки, встановлені цим договором.

Згідно з положеннями п. п. 1.2.4, 1.2.5 договору забезпечення путівками окремих категорій осіб за рахунок грошових коштів Державного бюджету здійснюється частково, а доплата решти вартості путівки здійснюється за рахунок власних коштів громадян.

Відповідно до п. 4.2 договору виконавець надає замовнику путівки посезонно (літо, осінь та зима) згідно із накладною: на літо - протягом 5 робочих днів з моменту укладення договору, на осінь - до 05.08.2013, на зиму - до 05.11.2013.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що не пізніше ніж через 15 календарних днів після завершення відповідного сезону виконавець проводить звірку використання путівок з регіональними органами соціального захисту населення, які здійснювали направлення осіб за санаторно-курортними путівками, а сторони проводять звірку використання санаторно-курортних путівок за сезон, за результатами якої підписується акт про надані послуги із санаторно-курортного лікування між Сторонами, та здійснюється коригування оплати вартості путівок за рахунок коштів Державного бюджету України та доплати громадянами за рахунок їх власних коштів (у випадках передбачених п. п. 1.2.4. та 1.2.5 цього Договору). У випадку оплати вартості частини путівки за рахунок власних коштів виконавець протягом 7 робочих днів з моменту підписання акту за результатами звірки використання путівок повертає кошти Державного бюджету, а замовник протягом 7 робочих днів здійснює оплату за рахунок коштів доплати громадян.

На виконання умов договору, сторонами були складені:

- акт звірки використання санаторно-курортних путівок для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно з яким доплата вартості путівок за рахунок власних коштів, яка підлягає поверненню відповідачем позивачу, становить 88 783,20 грн;

- акт звірки використання санаторно-курортних путівок для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно з яким доплата вартості путівок за рахунок власних коштів, яка підлягає поверненню відповідачем позивачу, становить 1 274,40 грн (далі разом - акти звірки);

- коригуючий акт звірки використання санаторно-курортних путівок для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно з яким доплата вартості путівок за рахунок власних коштів, яка підлягає поверненню відповідачем позивачу, становить 108 748,80 грн (далі - коригуючий акт).

При цьому, як зазначено позивачем у поясненнях, поданих 13.12.2016, до суми 108 748,80 грн включено також грошові кошти, що підлягають поверненню позивачу, в розмірі 88 783,20 грн. Таким чином, за коригуючим актом поверненню підлягають грошові кошти в розмірі 19 965,60 грн (108 748,80 - 88 783,20).

Як вбачається з банківських виписок, копії яких долучені до матеріалів справи, відповідач здійснив перерахування грошових коштів на користь позивача в сумі:

- 88 783,20 грн - 13.12.2013;

- 1 274,40 грн - 02.04.2014;

- 18 691,20 грн - 29.04.2014;

- 1 274,40 грн - 09.07.2014.

Таким чином, відповідач свій обов'язок повернути грошові кошти Державного бюджету виконав у повному обсязі, проте, як стверджував позивач у позовній заяві, з порушенням строку, визначеного умовами договору.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 23 958,72 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідно до п. 4.4 договору відповідач зобов'язаний повернути грошові кошти Державного бюджету протягом 7 робочих днів з моменту підписання акту за результатами звірки використання путівок.

Водночас, з актів звірки, а також коригуючого акту вбачається, що дати їх підписання зазначені лише позивачем та нанесені рукописним способом.

У відзиві на позовну заяву, поданому 25.11.2016, відповідач, зокрема, вказав, що на актах, долучених до матеріалів справи, дата їх підписання проставлена від руки, а екземпляри таких актів, направлених поштою відповідачу, взагалі не містили дат їх підписання. А також стверджував, що відповідачем вказані акти були підписані пізніше, ніж зазначає позивач.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів, які підтверджують дати підписання відповідачем актів звірки, а також коригуючого акту, вказані обставини унеможливлюють встановлення судом фактичних дат підписання сторонами вказаних актів та відповідно позбавляють можливості встановити строк виконання відповідачем зобов'язання повернути грошові кошти Державного бюджету, а також позбавляють суд можливості встановити наявність чи відсутність прострочення виконання вказаного зобов'язання і оцінити правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 23 958,72 грн задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судовий збір покладається на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідачів не підлягає.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

У позові Міністерства соціальної політики України відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20 грудня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань