РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Справа № 902/337/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Василишин А.Р. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі Дроздюк О.В.

за участю представників сторін:

позивача (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_1

відповідача: (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2

третіх осіб на стороні відповідача (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду Вінницької області від 08.08.16р. у справі № 902/337/16

за первісним позовом ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація"

до відповідача ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (позивача за зустрічним позовом):

1. ОСОБА_7

2. ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_8

про стягнення 171 287 грн 08 коп.

та зустрічним позовом ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5

до відповідача ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація"

про стягнення 90 782 грн. 77 коп.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 08.08.2016 р. у справі № 902/337/16 (головуючий суддя Твардовський А.А., суддя Мельник П.А., суддя Яремчук Ю.О.) задоволено первісний позов ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" до ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_8 стягнуто з відповідача на користь позивача 145 739,64 грн. - вартість пошкодженого товару, 199,60 грн. - відсотки на компенсацію у звязку із частковим пошкодженням вантажу, 25 347,84 грн. - витрати за послуги компанії SGS при проведенні фіксації факту пошкодження вантажу та 2 659,30 грн. - витрат зі сплати судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" про стягнення 90782,77 грн. задоволено частково; стягнуто з ТзОВ "Сумифітофармація" на користь ФОП ОСОБА_5 75177,66 грн. заборгованості, 1988,29 грн. пені та 1171,30 грн. витрат зі сплати судового збору. Відмовлено в задоволені зустрічного позову в частинні стягнення 13266,54 грн. заборгованості та 350,88 грн. пені.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою від 22.08.2016 р., в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 08.08.2016 р. у справі 902/337/16 в частині задоволення первісного позову та часткової відмови в задоволенні зустрічного позову та прийняти нове рішення, яким: відмовити у задоволенні первісного позову ТзОВ "Сумифітофармація" до ФОП ОСОБА_5 про стягнення збитків в сумі 171287,08 грн.; зустрічний позов задоволити, стягнути з ТзОВ "Сумифітофармація" на користь ФОП ОСОБА_5 88443,60 грн. вартості наданих послуг за договором № 1 від 11.02.2016 р. та 2339,17 грн. пені за прострочення оплати послуг, а також всі понесені судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що ТОВ "Сумифітофармація" не забезпечив належне упакування товару з урахуванням обраного типу транспортного засобу, а Перевізник, вживаючи всі необхідні заходи для виконання взятих на себе зобовязань, при всій обачності не міг забезпечити захист товару від впливу зовнішніх факторів.

Також, в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази фіксування факту пошкодження вантажу в присутності ОСОБА_9, а саме складання звіту про вхідний вантаж від 29.02.2016р. Крім того, факт фотографування вантажу не є фіксуванням факту пошкодження вантажу.

Крім того, в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази заяв про пошкодження вантажу перевізнику в 7-денний строк з дня отримання вантажу, як того вимагає ч. 1 ст.30 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів. Більше того, відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної від 15.02.2016р. (копія знаходиться в матеріалах справи) вантаж прийнято 29.02.2016р. одержувачем без будь-яких застережень.

Скаржник, також звертає увагу на те, що суду не надано доказів зберігання в належному стані пошкодженого вантажу (94 тюки) з 29 лютого 2016р. (момент доставки вантажу) до 16 березня 2016р. (момент огляду представником компанії SGS Espanola de Control, S.A.). Крім того, у звіті не зазначено дані про осіб, які здійснювали огляд та дозволяють їх ідентифікувати, чи дійсно здійснювався огляд.

Відтак, оскільки судом не встановлено обставину відсутності належної упаковки товару, який захищає вантаж від впливу зовнішніх факторів з урахуванням замовленого типу транспортного засобу, відсутні докази фіксування пошкодження вантажу в присутності Перевізника, заяви Вантажоотримувача про таке пошкодження, відсутній огляд товару належним субєктом, рішення суду в частині оскарження підлягає скасуванню.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.10.2013 р. апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_5 прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 р. у справі №902/337/16 колегією суддів у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Дужич С.П., суддя Тимошенко О.М., апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_5 прийнято до провадження та призначено її до розгляду.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Юрчука М.І. 02 листопада 2016 року, враховуючи двохмісячний строк розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду згідно норм ГПК України, який закінчується 05.11.2016 р., відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №902/337/16.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду справи № 902/337/16 у складі: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Тимошенко О.М. , суддя Дужич С.П.

У зв'язку із перебуванням у відпустці судді Тимошенка О.М. відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів внесено зміни до складу колегії суддів а саме: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Дужич С.П.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 р. прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду Вінницької області від 08.08.16р. у справі №902/337/16 колегією суддів: головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р., суддя Дужич С.П.

19.09.2016 р. ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" надало Рівненському апеляційному господарському суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області від 902/337/16 р. без змін.

20.09.2016 р. треті особи у справі ОСОБА_4 особа-підприємець ОСОБА_8 та ОСОБА_7 надали письмові пояснення по суті справи №902/337/16.

У судовому засіданні представник ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" - ОСОБА_1 заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обгрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 25.09.13 р. у справі №903/881/13 є законним та обгрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник ТзОВ "Сумифітофармація" - ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги; з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу; просив оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третіх осіб на стороні відповідача (за первісним позовом) - ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги та надав суду пояснення в обґрунтування своєї позиції, вважає її обґрунтованою та просив її задоволити в повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 08.08.2016 р. у справі № 902/337/16 задоволено первісний позов ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" до ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_8; стягнуто з відповідача на користь позивача 145739,64 грн. - вартість пошкодженого товару, 199,60 грн. - відсотки на компенсацію у звязку із частковим пошкодженням вантажу, 25347,84 грн. - витрати за послуги компанії SGS при проведенні фіксації факту пошкодження вантажу та 2659,30 грн. - витрат зі сплати судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5 до ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" про стягнення 90782,77 грн. задоволено частково; стягнуто з ТзОВ "Сумифітофармація" на користь ФОП ОСОБА_5 75177,66 грн. заборгованості, 1988,29 грн. пені та 1171,30 грн. витрат зі сплати судового збору. Відмовлено в задоволені зустрічного позову в частинні стягнення 13266,54 грн. заборгованості та 350,88 грн. пені.

Колегія суддів, переглянувши справу в апеляційному розгляді, встановила наступне.

11.02.2016 р. ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (замовник) та ОСОБА_4 особою-підприємцем ОСОБА_5 (виконавець) укладено договір № 1 про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні (договір), згідно пункту 1.1. якого, предметом даного договору є порядок взаємовідносин, які виникли між замовником та виконавцем при плануванні, здійсненні і оплаті транспортно-експедиційних послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні, а також додаткових послуг по страхуванню, складування вантажів.

Відповідно до пункту 2.3 договору підтвердженням факту надання послуг являється оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразку (СМR) з відміткою вантажовідправника, перевізника (експедитора), одержувача вантажу.

Виконавець зобовязаний здійснювати перевезення по заявкам замовника в суворій відповідності з виданими підтвердженням прийняття замовлення до виконання. Виконавець зобов'язаний подавати під завантаження необхідний тип рухомого складу в технічно справному стані, забезпечений усіма необхідними для виконання перевезення документами, випадок відсутності необхідних документів прирівнюється до неподачі рухомого складу під завантаження. Виконавець зобов'язаний доставити ввірений замовником вантаж в зазначений пункт призначення і здати його уповноваженій особі в цілості й схоронності, згідно товарно-транспортної накладної та переданим на місці навантаження і митного оформлення документами. Виконавець зобов'язаний негайно інформувати замовника про всі проблеми, що виникають в процесі завантаження, транспортування, розвантаження вантажу і проходження митних формальностей (п.п. 4.1.1., 4.1.2, 4.1.3., 4.1.4. Договору).

Пунктом 4.2.4. Договору сторони обумовили, що замовник зобов'язаний забезпечувати упаковку і кріплення вантажу по нормам, які гарантують збереження вантажу під час транспортування.

Відповідно до п.4.2.5. Договору замовник несе відповідальність перед виконавцем за шкоду, спричинену представниками, обладнанню або транспортним засобам останнього при вантажно - розвантажувальних операціях, а також за пошкодження транспортного засобу, викликані дефектами упаковки вантажу чи не правильним або недостатнім кріпленням вантажу.

Згідно із п. 5.2. Договору підставою для оплати фрахту замовником являється рахунок виконавця та акт виконаних робіт, відправлений факсимільним звязком, з послідуючою досилкою оригіналів по пошті на протязі 2-ох місяців.

Пунктом 5.3. Договору встановлено, що оплата повинна бути здійснена в 10-денний строк, при умові отримання замовником документів по факсимільному звязку документів, вказаних у п. 5.2. Договору.

Відповідно до п. 5.6. Договору замовник зобов'язаний оплатити перевізнику всі суми без вирахування будь-яких претензій чи заліків.

Відповідно до умов договору замовником 11.02.2016р. подано виконавцю заявку №1 на здійснення конкретного перевезення товару - кора крушини в кількості 15,5 тон за маршрутом Суми (Україна) - м. Жерона (Іспанія) на адресу компанії Amoros Nature S.L. (17450 Hostairic-Girona-Spain). Заявка являється невід'ємним додатком до вище зазначеного договору. При цьому обовязковою умовою заявки є те, що кузов машини повинен бути сухим на протязі всього часу перевезення.

ОСОБА_4 особа-підприємець ОСОБА_5 прийняв вказану заявку до виконання, про що свідчить підпис виконавця, скріплений його печаткою.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання заявки виконавцем перевезення 15.02.2016р. для завантаження було подано вантажний автомобіль марки "Рено", державний номер НОМЕР_1 з причепом № АВ 0215X0 під управлінням водія ОСОБА_10

Для перевірки придатності до перевезення поданого виконавцем автомобіля комісією в складі водія та представників замовника здійснено його огляд, про що складено відповідний акт від 15.02.2016р., відповідно до якого борта і підлога в причепі та автомобілі в деяких місцях мали сліди намокання (внаслідок перевезення води, згідно пояснень водія). Пошкодження цілісності тенту візуально виявлено не було.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, водієм ОСОБА_10 було надано замовнику розписку від 15.02.2016р. про відсутність будь-яких зауважень щодо кількості товару, цілісності упаковки, розміщення вантажу, його кріпленню він не має. У розписці перевізника ( в особі водія) було попереджено про відповідальність за збереження вантажу та про обов'язок вимагати у вантажоотримувача здійснення належного прийняття вантажу, а в разі його пошкодження або недостачі, чи інших обставин, які можуть привести до спорів - належної фіксації таких фактів з обов'язковим залученням незалежних повноважних організацій (торгово-промислової палати або інших).

Відправник вантажу здійснив страхування ризиків, що виникають при перевезенні лікарсько-рослинної сировини, спецій та прянощів водним, автомобільним та залізничним транспортом відповідно до укладеного з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» Генерального договору страхування вантажів № 40-1411-00085 від 25.08.2015.

Перевезення було виконано у період часу з 15.02.2016 по 29.02.2016, про що свідчать наявні докази, зокрема відмітка у міжнародній товаро-транспортній накладній (CMR), звіт про вхідний вантаж від 29.02.2016, інші матеріали справи, а також не заперечується сторонами.

29.02.2016р. при прийнятті товару в місці призначення виявлено намокання частини товару, про що складено письмовий документ - звіт про вхідний вантаж, датований 29.02.2016. В документі вантажоодержувач Amoros Nature S.L. підтверджує отримання 620 тюків кори крушини, вагою нетто 15500 кг. При цьому згідно примітки вантажоодержувача 94 (2350 кг нетто) з 620 отриманих тюків були намоклі та не можуть бути використанні компанією Amoros Nature S.L. Факт пошкодження товару підтверджено фотознімками, зробленими в момент прийняття товару 29.02.2016р. в присутності представника виконавця - водія ОСОБА_9, на яких зафіксовано сліди намокання вантажу та розриву деяких тюків з товаром.

В матеріалах справи знаходиться також сертифікат №16032104Е4, датований 17.03.2016, візуального огляду вантажу на складі вантажоодержувача, складений представництвом компанії SGS Espanola de Control, S.A., з якого вбачається, що 94 мішки кори крушини мають явні ознаки намокання.

23.03.2016р. товариство з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" звернулось до ФОП ОСОБА_5 з претензією вих. №121 від 23.03.2016р. про відшкодування збитків. Відповідно до контрактної ціни та страхової вартості товару вартість пошкодженого товару за розрахунком відправника становить 145 739 грн 64 коп.

У відповіді на вказану претензію ФОП ОСОБА_5 у листі вих. №24/03 від 25.03.2016р. повідомив, що причиною пошкодження вантажу шляхом його намокання при перевезенні було неналежне упакування, а відтак замовник має виконати усі взяті на себе зобов'язання з оплати перевезення.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо правовідносин, які виникають між сторонами договору міжнародного перевезення вантажів.

Ці відносини врегульовано нормами Цивільного та Господарського Кодексів України, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчиненої 19 травня 1956р. в м.Женеві (надалі в тексті-Конвенція), яка за приписами статей 9 Конституції України та 19 Закону України "Про міжнародні договори України", є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Частиною 1 статті 1 Конвенції встановлено, що вона застосовується до будь-якого договору дорожного перевезення вантажів за винагороду за допомогою автомобілів у випадку, коли місце прийняття до перевезення вантажу та місце, передбачене для його здачі, знаходяться на території двох різних держав, одна з яких є учасником Конвенції.

Задовольняючи первісний позов, місцевий господарський суд виходив з положень ст.924 ЦК України, ст.17,18 Конвенції, прийшовши до висновку, що відповідач, прийнявши товар в пункті завантаження без будь-яких зауважень у товарно-транспортних документах, несе повну матеріальну відповідальність за його пошкодження. Задовольняючи зустрічний позов частково, місцевий господарський суд виходив з положень ст.509 ЦК України, ст.306,307 ГК України, ст.909, ч.1 ст.916, ст.920 ЦК України, а також з положень ч.1 ст.615 ЦК України, посилаючись на положення якої зробив висновок , що позивач має право відмовитись від оплати послуг у частині їх неналежного виконання. Оскільки факт неналежного виконання , а саме пошкодження частини вантажу при перевезенні суд вважав достовірно встановленим, то виходячи з положень ч.1 ст. 615 ЦК України, відмовив у позові у цій частині.

Апеляційний господарський суд, встановивши обставини у справі, в цілому погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зустрічного позову, зазначивши при цьому додатково про таке.

Правила статті 23 Конвенції встановлюють порядок та розміри повної або часткової компенсації перевізником втраченого вантажу, у частині четвертій якої встановлено, що плата за перевезення у разі наявності збитку від втрати вантажу підлягає відшкодуванню. Таким чином, суд правильно оцінив наявні правові і фактичні підстави і прийшов до обгрунтованого висновку, що та частина послуг перевізника, яка була надана неналежним чином і призвела до завдання збитків відправнику, не повинна оплачуватись, а відтак ця частина зустрічного позову не підлягає задоволенню.

Що стосується висновків суду першої інстанції за первісним позовом, апеляційний суд вбачає наявність підстав для задоволення апеляційної скарги частково, з урахуванням наступного.

З матеріалів справи вбачається між сторонами вникли правовідносини, пов'язані зі стягненням збитків, завданих внаслідок псування вантажу під час його перевезення автомобільним транспортом. Згідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до статті 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної; вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Як вбачається з міжнародної товарно-транспортної накладної СМR, розписки водія ОСОБА_10 товар завантажено та розвантажено на автомобіль відповідача без зауважень відповідача (перевізника) щодо якості та цілісності вантажу. Зауважень перевізника під час завантаження та розвантаження товару також не було. Тобто, незаповнення перевізником розділу 18 товарно-транспортної накладної СМR "зауваження та застереження перевізника" беззаперечно підтверджує той факт, що товар перевізником прийнято у належному стані. Посилання апелянта на відсутність належного упакування вантажу, який за своєю природою піддається псуванню чи пошкодженню, та на частину 4 ст.17 Конвенції як на підставу для звільнення від відповідальності, з огляду на зазначене вище, не приймається до уваги, оскільки спростовується власними діями перевізника, прийнявшого вантаж для перевезення.

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до звіту про вхідний вантаж, Amoros Nature S.L. (вантажоодержувач) підтверджено отримання 620 тюків кори крушини, вагою нетто 15500 кг. При цьому згідно примітки вантажоодержувача 94 (2350 кг нетто) з 620 отриманих тюків були намоклі та не можуть бути використанні компанією Amoros Nature S.L. Факт пошкодження товару підтверджено фотознімками, зробленими в момент прийняття товару 29.02.2016р. в присутності представника виконавця - водія ОСОБА_9, на яких зафіксовано сліди намокання вантажу та розриву деяких тюків з товаром.

Сукупний аналіз наявних у матеріалах справи доказів дає підстави для висновку, що пошкодження (намокання) вантажу сталось під час його перевезення. Відмова одержувача від прийняття та послідуюча відмова від оплати частини вантажу, а також подалі дії, спрямовані на проведення незалежної інспекції пошкодженого вантажу, підтверджують сам факт його пошкодження і не спростовуються поясненнями апелянта. Апеляційний суд приймає до уваги Звіт про вхідний вантаж від 29.02.16 як належний доказ на підтвердження фактичних обставин пошкодження вантажу та часткове прийняття його одержувачем, з відмовою від прийняття іншої частини як такої, що втратила належну товарну якість, оскільки такий доказ цілком відповідає іншим встановленим обставинам, а також з огляду на обов'язок перевізника здати вантаж одержувачу, який вбачається як з положень статті 909,918 ЦК України, так і з положень ст. 13 Конвенції та умов договору.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини часткового пошкодження вантажу при перевезенні, а відтак погоджується з обов'язком перевізника компенсувати збитки вантажовідправника, проте в іншому обсязі, ніж задоволено судом першої інстанції. При цьому апеляційний суд враховує таке.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22 вказаного Кодексу).

Стаття 224 ГК України під збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, згідно статті 225 ГК України, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства, додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язань другою стороною.

Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Із наведеного вбачається, що загальною умовою відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу є вина, наявність якої припускається. Перевізник відповідає за збереження вантажу після прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або його пошкодження сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало, а саме сталися не з його вини (презумпція вини перевізника). Тобто, перевізник повинен довести свою невинність шляхом посилання на обставини: по-перше, яким не міг запобігти та по-друге, усунення яких від нього не залежало.

Тобто, вина перевізника за псування вантажу презюмується, якщо ним не буде доведено, що пошкодження сталося не з його вини.

Відповідач, прийнявши товар в пункті завантаження, без будь - яких зауважень в товарно-транспортних документах, в тому числі без зазначення недоліків, пов'язаних з порушенням умов завантаження продукції, несе відповідальність за псування вантажу під час його транспортування. Такий висновок цілком відповідає ст.17,18, 30 Конвенції, положенням ст. 22, 623, 909, 920,924 ЦК України.

Однак, колегія суддів не вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача 25 347,84 грн. витрат за послуги компанії SGS при проведенні фіксації факту пошкодження вантажу, враховуючи наступне.

Компанія SGS Espanola de Control, S.A. 16.03.2016 р. здійснила візуальний огляд (незалежну інспекцію пошкодженого товару) 620 тюків кори крушини. На підставі огляду видано сертифікат №16032104Е4, з якого вбачається, що інспекцією було виявлено 94 мішки, які мають явні ознаки намокання.

Вартість проведеного дослідження (огляду, інспекції) позивач вважає витратами, пов'язаними зі збитками, що виникли від неналежного виконання зобов'язань за договором перевезення, а відтак включив їх до складу позовних вимог. Проте, апеляційний суд не погоджується з висновком про задоволення позову у цій частині, з огляду на наступне.

За визначенням статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 23 Конвенції якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Крім того, підлягають відшкодуванню: плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов'язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті; інший збиток відшкодуванню не підлягає.

Витрати, здійснені позивачем у зв'язку з оплатою послуг компанії СЖС Еспаньола де контрол у розмірі 25 347, 84 грн. не є такими, що пов'язані з відновленням порушеного права, а носять додатковий характер, оскільки не є доказом, на підставі якого можна встановити факт пошкодження майна при перевезенні. Проведення незалежної інспекції та підтвердження факту пошкодження вантажу сертифікатом, який складено за результатами цієї інспекції, не передбачено положеннями Конвенції та договору міжнародного автомобільного перевезення, який укладено сторонами. Натомість, стаття 30 Конвенції прямо передбачає, що якщо одержувач приймає вантаж без належної перевірки його стану разом з перевізником або не робить заяви перевізнику, яка вказує на загальний характер втрат або пошкоджень, щонайпізніше в момент прийняття вантажу у випадку, коли втрата або пошкодження є очевидними, і не пізніше семи днів від дня отримання вантажу, виключаючи недільні та святкові дні, у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними, то факт отримання ним вантажу є первинним доказом того, що він отримав вантаж у такому стані, який описано у вантажній накладній. У випадку втрати або пошкодження, які не є очевидними, відповідна заява повинна бути зроблена у письмовій формі.

Таким чином, незалежна інспекція, ініційована відправником вантажу, не являється процедурою, встановленою нормативним актом, не випливає з умов договору і здійснена поза межами строків, встановлених Конвенцією для здійснення заяви про недоліки або пошкодження вантажу.

Щодо вимог за зустрічним позовом апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено наявність порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (позивач за первісним позовом) умов договору №1 від 11.02.2016р. про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні в частинні взятих на себе зобов'язань стосовно оплати вартості наданих послуг за договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за надані транспортні послуги.

На підтвердження виконання зобовязань за договором відповідачем за зустрічним позовом додано до позову рахунок №4 від 29.02.2016р. та акт прийому-здачі виконаних робіт від 29.02.2016р., які в силу вимог п. 5.2 та п. 5.3 Договору є підставою для оплати. Дані документи ФОП ОСОБА_5 (позивач за зустрічним позовом) надіслано ТОВ "Сумифітофармація" (відповідач за зустрічним позовом) факсимільним звязком, а потім поштою, як того вимагає Договір. Відтак у позивача за первісним позовом, з огляду на виконання перевізником умов договору, виник обовязок оплати послуг перевезення вантажу. Крім того, факт виконання останнім договірних зобовязань підвереджується наявною в матеріалах справи міжнародною транспортною накладною CMR.

Однак враховуючи, перевезення вантажу виконано перевізником належним чином не у повному обсязі, суд першої інстанції, враховуючи право кредитора при неналежному виконанні обов'язку боржником, яке вбачається з положень частини 1 статті 615 ЦК України, відмовитись від виконання свого обов'язку, задовольнив позов частково сумі 75177 грн 06 коп. (пропорційно кількості доставленого непошкодженого вантажу вантажу), що не суперечить положенням частини 1 статті 23 Конвенції.

Крім того, судом розглянуто вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення 2339 грн 17 коп. пені.

Згідно із ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу ч.ч.1,2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.10. Договору у випадку перевищення строку оплати рахунків, зазначених у пунктах 5.3., 5.4. Договору чи погоджених строків в транспортному замовлені на конкретне перевезення, нараховується пеня в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Водночас, відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, в п. 3 інформаційного листа ВГС України № 01-06/224/2012 від 27.02.2012 року "Про доповнення до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 N 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" зазначається, що договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, судом встановлено, що п. 6.10. Договору визначено розмір пені, яка перевищує подвійну облікову ставку НБУ, відтак Договір в цій частині не відповідає змісту вказаного Закону, відтак враховуватися судом не може.

А відтак, судом враховуючи норми чинного законодавства, зокрема Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" здійснено обрахунок пені у вказаний позивачем період, виходячи із розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Здійснивши обрахунок пені, з урахуванням вищевказаних норм законодавства, у вказаному позивачем періоді виходячи із суми заборгованості, що підлягає до стягнення з ТОВ "Сумифітофармація", за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН", суд визначив її в розмірі 1988 грн 29 коп. В решті заявленої до стягнення пені слід відмовити.

Відтак, виходячи з вище викладеного, частковому задоволенню підлягає як первісний, так і зустрічний позов.

За таких обставин, враховуючи положення статті 104 ГПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду Вінницької області від 08.08.2016 р. у справі №902/337/16 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення за первісним позовом 25 347 грн. 84 коп. витрат за послуги компанії SGS при проведенні фіксації факту пошкодження вантажу. В іншій частині рішення залишити без змін.

Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст.44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,104,105,109,110 ГПК України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення господарського суду Вінницької області від 08.08.16р. у справі №902/337/16 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Вінницької області скасувати в частині стягнення за первісним позовом 25 347 грн. 84 коп. витрат за послуги компанії SGS при проведенні фіксації факту пошкодження вантажу. Прийняти у цій частині нове рішення, яким відмовити у стягненні 25 347 грн. 84 коп. витрат за послуги компанії SGS при проведенні фіксації факту пошкодження вантажу.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

"Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, 21000, ідент. код НОМЕР_2) на користь ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (вул. Заливна, 11, поверх 1, м. Суми, 40034; АДРЕСА_2, 40034, ) 145739 грн 64 коп. вартість пошкодженого товару, 199 грн 60 коп. відсотків компенсації у звязку із частковим пошкодженням вантажу та 2 265 грн 76 коп. витрат зі сплати судового збору.

В частині стягнення 25 347 грн 84 коп. витрат за послуги компанії SGS при проведенні фіксації факту пошкодження вантажу відмовити."

В іншій частині рішення господарського суду Вінницької області залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (вул. Заливна, 11, поверх 1, м. Суми, 40034; АДРЕСА_2, 40034, ) на користь ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, 21000, ідент. код НОМЕР_2) 432,89 грн. витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити господарському суду Вінницької області.

Справу №902/337/16 повернути до господарського суду Вінницької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Дужич С.П.