РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2016Справа № 910/19916/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ліберті Україна» (далі - Товариство) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Підприємець) про розірвання договору та стягнення 2 065,45 грн.,

за участі представників:

позивача: Козак В.І. за довіреністю від 30 листопада 2016 року № б/н,

відповідача: не з'явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2016 року Товариство звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 5 квітня 2012 року між ним та Підприємцем був укладений договір оренди обладнання № 732/О, за умовами якого позивач передав відповідачу в строкове платне користування обладнання для приготування кави та кавових напоїв, а саме: один апарат Saeco Phedra з тумбою № 9012N5P0010964 та два апарати Saeco Phedra з тумбами № 9012N5P001968 та № 9012N5P0010974. Оскільки Підприємець взяті на себе за вказаним правочином зобов'язання по оплаті орендної плати за період з 1 січня 2015 року по 6 жовтня 2016 року не виконав, заборгувавши позивачу 44,00 грн. орендної плати, Товариство, посилаючись на статті 11, 15, 16, 525-527, 610, 783 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статті 173, 174, 188, 193, 291 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просило суд стягнути з відповідача вищезазначену суму основного боргу, 22,00 грн. штрафу, інфляційні втрати у розмірі 21,91 грн., а також розірвати вказаний договір та зобов'язати Підприємця повернути один апарат Saeco Phedra серійний № 9012N5P0010964 та один апарат Saeco Phedra серійний № 9012N5P0010974, загальною вартістю 1 977,54 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 2 листопада 2016 року порушено провадження у справі № 910/19916/16. Розгляд даної справи призначено судом на 1 грудня 2016 року.

Ухвалою суду від 1 грудня 2016 року розгляд справи відкладено на 22 грудня 2016 року.

Під час судового засідання 22 грудня 2016 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на викладені в позові обставини.

Відповідач у призначені судові засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова).

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі від 2 листопада 2016 року та про відкладення розгляду справи від 1 грудня 2016 року надіслані відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час судових засідань. Крім того, йому надавалося достатньо часу для подання заяв, клопотань, письмових пояснень та додаткових документів.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих Товариством документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

5 квітня 2012 року між сторонами укладено договір оренди обладнання № 732/О, за умовами якого Товариство передало, а Підприємець прийняв у порядку та на умовах, визначених цим правочином, у строкове платне користування обладнання для приготування кави та кавових напоїв під торговими марками «Poli» та «Ristora».

Даний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками. Строк дії вказаного правочину - протягом одного року з моменту його підписання, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе повноважень (пункт 11.1 цієї угоди).

Відповідно до пункту 11.4 зазначеного правочину, якщо за 30 днів до закінчення строку даного договору жодна із сторін письмово не заявить про намір його розірвати, то він вважається продовженим на один календарний рік на таких самих умовах. Така пролонгація строку даного договору можливо обмеження терміну.

Судом встановлено, що Підприємцю в оренду було передано 1 апарат для приготування кавових напоїв Saeco Phedra з тумбою № 9012N5P0010964 та 2 апарати Saeco Phedra з тумбами № 9012N5P001968 та № 9012N5P0010974, що підтверджується підписаними сторонами актами прийму-передачі № 732/О/5 від 26 квітня 2012 року та № 732/О/7 від 27 квітня 2012 року, копії яких наявні в матеріалах справи.

Пунктами 5.3, 5.4 даного правочину встановлено, що оплата за користування обладнанням здійснюється щомісячно у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Товариства не пізніше 15 числа кожного місяця у національній валюті - гривні. Якщо в користуванні Підприємця перебуває декілька одиниць обладнання, то загальний розмір орендної плати за цим договором визначається шляхом підсумовування орендної плати за всіма одиницями обладнання, що передані в оренду за весь період оренди.

Протоколом узгодження ціни оренди до вказаного правочину від 20 квітня 2012 року сторонами погоджено, що Підприємець зобов'язався купувати в Товариства не менш, ніж 5 кг зернової кави на місяць відносно кожної одиниці обладнання, що знаходиться в оренді. Розмір орендної плати за 1 кавоварку Saeco Phedra в місяць складає 1,00 грн., у тому числі ПДВ.

Разом із цим, Підприємець зобов'язання щодо сплати орендних платежів у період з 1 січня 2015 року по 6 жовтня 2016 року не виконав, заборгувавши таким чином Товариству 44,00 грн.

Згідно з пунктами 2.8, 2.9, 6.1.7 договору Товариство має право на примусове вилучення орендованого обладнання у випадку порушення Підприємцем умов даного правочину щодо несплати орендних платежів більше ніж два місяці після письмового попередження, яке відсилається Підприємцю рекомендованим листом. У випадку якщо останній не відреагував на попередження протягом 10 днів після отримання рекомендованого листа, Товариство має право на примусове вилучення обладнання.

Відповідно до пункту 3.1 вказаної угоди по закінченні строку її дії або у зв'язку з його достроковим розірванням/припиненням Підприємець зобов'язаний повернути Товариству обладнання протягом 2 календарних днів з моменту підписання акту здачі-приймання обладнання, який підписуються протягом 3 календарних днів із часу закінчення строку дії договору або його дострокового розірвання/припинення.

Відповідно до пункту 6.1.3 договору Товариство має право розірвати його та/або припинити в односторонньому порядку у випадках, передбачених цим договором і законодавством України.

У разі припинення дії цього правочину Підприємець зобов'язався передати обладнання Товариству в порядку та строки, передбачені договором, сплатити оренду плату та штрафні санкції, якщо такі будуть мати місце на час припинення строку його дії та підписати зі своєї сторони акт прийому-передачі обладнання (пункт 11.9 договору).

У зв'язку з порушенням відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати орендних платежів Товариство направило відповідачу лист від 21 грудня 2015 року № 254-15 про розірвання договору з 25 січня 2016 року та повернення обладнання. Даний лист було повернуто позивачу 20 січня 2016 року внаслідок закінчення терміну зберігання.

22 серпня 2016 року Товариство звернулось до відповідача з вимогою від 19 серпня 2016 року № 211-16, в якій просило в 3-денний строк з дня отримання цієї вимоги повернути орендоване обладнання, проте вказаний лист також був повернутий позивачу 5 жовтня 2016 року за закінченням терміну зберігання.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 763 ГК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Приписами статті 782 ЦК України передбачено право наймодавця відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Аналогічна правова позиція міститься в пункті 5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29 травня 2013 року № 12.

Пунктом 11.8 цієї угоди закріплено право Товариства відмовитись від договору в разі, якщо Підприємець прострочив сплату орендної плати понад три місяці. В такому разі договір вважається розірваним з моменту отримання Підприємцем повідомлення про відмову від договору.

Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором, а саме несплатою орендної плати понад три місяці, позивач у визначеному даним пунктом договору порядку направив Підприємцю 21 грудня 2015 року лист про розірвання договору, який було повернуто позивачу 22 січня 2016 року внаслідок закінчення терміну зберігання.

З наведеного слідує, що вказаний правочин припинив свою дію 22 січня 2016 року, тобто ще до порушення провадження у даній справі - 2 листопада 2016 року, у зв'язку з чим предмет спору в цій частині справи відсутній.

У разі якщо предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 4.4 Постанови.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині розірвання вказаного договору оренди.

Частиною 1 статті 762 ЦК України встановлено, що плата за користування майном справляється з наймача.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 ГПК України).

Оскільки договір оренди є розірваним з 22 січня 2016 року та його положення не містять умови щодо обов'язку Підприємця сплачувати оренду плату за фактичне користування обладнанням, то суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає заборгованість з орендної плати за період з 1 січня 2015 року до дати припинення дії вказаного правочину - 22 січня 2016 року.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 26,00 грн. за договором за період з 1 січня 2015 року по 25 січня 2016 року, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Підприємець на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про повне погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв'язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню частково в межах вказаної суми.

Згідно з положеннями статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як встановлено судом, відповідач всупереч вищенаведеним приписам чинного законодавства та умовам договору після його припинення обладнання Товариству не повернув, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про зобов'язання Підприємця повернути орендоване майно, а саме: один апарат для приготування кавових напоїв Saeco PhedraEspresso, серійний номер № 9012N5P0010964 та один апарат Saeco PhedraEspresso, серійний номер № 9012N5P0010974. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

З огляду на наведене, позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, Товариство просило стягнути з відповідача штраф у розмірі 22,00 грн. та 21,91 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 44,00 грн. за період з 1 січня 2015 року по 6 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у випадку порушення строків виконання грошових зобов'язань, передбачених договором, Підприємець зобов'язався сплатити Товариству суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та штраф у розмірі 50 % від простроченої суми.

Здійснивши перерахунок заявленої позивачем до стягнення суми штрафу на суму боргу в розмірі 26,00 грн., суд встановив, що стягненню з Підприємця підлягає штраф у розмірі 13,00 грн.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 3 квітня 1997 року № 62-97р при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14).

Судом здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат за період з 1 січня 2015 року по 22 січня 2016 року з урахуванням умов договору та встановлено, що стягненню з відповідача дана компенсаційна виплата підлягає в розмірі 2,44 грн., з яких: 0,81 грн. - інфляційні втрати, нараховані за період з 16 січня 2015 року по 22 січня 2016 року на суму 2,00 грн.; 0,66 грн. - інфляційні втрати, нараховані за період з 16 лютого 2015 року по 22 січня 2016 року на суму 2,00 грн.; 0,40 грн. - інфляційні втрати, нараховані за період з 16 березня 2015 року по 22 січня 2016 року на суму 2,00 грн.; 0,11 грн. - інфляційні втрати, нараховані за період з 16 квітня 2015 року по 22 січня 2016 року на суму 2,00 грн.; 0,06 грн. - інфляційні втрати, нараховані за період з 16 травня 2015 року по 22 січня 2016 року на суму 2,00 грн.; 0,06 грн. - інфляційні втрати, нараховані за період з 16 червня 2015 року по 22 січня 2016 року на суму 2,00 грн.; 0,08 грн. - інфляційні втрати, нараховані за період з 16 липня 2015 року по 22 січня 2016 року на суму 2,00 грн.; 0,09 грн. - інфляційні втрати, нараховані за період з 16 серпня 2015 року по 22 січня 2016 року на суму 2,00 грн.; 0,05 грн. - інфляційні втрати, нараховані за період з 16 вересня 2015 року по 22 січня 2016 року на суму 2,00 грн.; 0,07 грн. - інфляційні втрати, нараховані за період з 16 жовтня 2015 року по 22 січня 2016 року на суму 2,00 грн.; 0,03 грн. - інфляційні втрати, нараховані за період з 16 листопада 2015 року по 22 січня 2016 року на суму 2,00 грн.; 0,02 грн. - інфляційні втрати, нараховані за період з 16 грудня 2015 року по 22 січня 2016 року на суму 2,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову Товариства до відповідача. У той же час у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (04209, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) повернути товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ліберті Україна» (04073, місто Київ, вулиця Куренівська, будинок 2-Б, ідентифікаційний код 31991183) один апарат для приготування кавових напоїв Saeco PhedraEspresso, серійний номер № 9012N5P0010964, та один апарат для приготування кавових напоїв Saeco PhedraEspresso, серійний номер № 9012N5P0010974, загальною вартістю 1 977,54 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04209, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ліберті Україна» (04073, місто Київ, вулиця Куренівська, будинок 2-Б, ідентифікаційний код 31991183) 26 (двадцять шість) грн. 00 коп. основного боргу, 13 (тринадцять) грн. 00 коп. штрафу, 2 (дві) грн. 44 коп. інфляційних втрат, а також 1 347 (одну тисячу триста сорок сім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27 грудня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко