ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2016 Справа № 905/3220/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «САГЕНА»
до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»
простягнення 23 783,21 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - директор
від відповідачане зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «САГЕНА» до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення заборгованості у розмірі 18714,00 грн, пені у розмірі 2762,33 грн, 3% річних у розмірі 567,57 грн та інфляційних втрат у розмірі 1739,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №15/729 поставки від 30.09.2015 щодо здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

14.12.2016 до суду від позивача надійшли пояснення по справі, у яких позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а зазначення у позовній заяві додатково ст. 536 Цивільного кодексу України здійснено позивачем помилково.

Судом прийнято вказані пояснення до розгляду, у звязку з чим позовні вимоги розглядаються судом з урахуванням поданих пояснень позивача від 14.12.2016.

12.12.2016 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю прибуття представника відповідача до суду.

Позивач заперечив проти вказаного клопотання, посилаючись при цьому на недобросовісне зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, затягування розгляду справи, оскільки відповідач був належним чином попереджений про час та місце розгляду справи та отримав всі матеріали справи.

Розглянувши подане клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом вказане клопотання відхилено з підстав його необґрунтованості, ухвала суду від 17.11.2016 про порушення провадження по справі №905/3220/16 та призначення розгляду справи на 14.12.2016 була отримана відповідачем 22.11.2016, а тому відповідач мав достатньо часу для надання відзиву на позов або направлення повноваженого представника в судове засідання.

Відповідач повноважних представників в судове засідання не направив, відзив на позов не надав, своїм процесуальним правом не скористався, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

30.09.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «САГЕНА» (постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (покупець, відповідач) підписано договір №15/729 поставки (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору постачальник зобовязався передати у власність покупцю, а покупець прийняти і оплатити товар (продукцію), загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру і загальна ціна, виробник якого, визначені сторонами в Специфікаціях, які є невідємною частиною даного Договору (п. 1.1 Договору).

01.10.2015 позивачем та відповідачем підписано Специфікацію №1 до Договору, у якій погоджено поставку товару на суму 18714,00 грн.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 18714,00грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи видатковою накладною №386 від 08.10.2015 на поставку товару на суму 18714,00 грн, товарно-транспортною накладною №Р386 від 08.10.2015 та податковою накладною з квитанцією про її прийняття.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видатковій накладній, підтверджується підписом його представника на зазначених видатковій накладній, товарно-транспортній накладеній та довіреністю №1975 від 07.10.2015 відповідача на отримання товару від позивача.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача не надано.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статей 712, 655-697 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупцю для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з його особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 9.3 Договору покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, зазначеного в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку на оплату і сертифіката якості, якщо інше не передбачено специфікацією.

У Специфікації №1 до Договору сторонами погоджені наступні умови оплати: оплата по факту поставки протягом 30 календарних днів.

Таким чином, товар отриманий за видатковою накладною №386 від 08.10.2015 відповідач зобовязаний був оплатити до 09.11.2015 (з урахуванням того, що 30-й календарний день припадає на суботу вихідний день, кінцевий строк оплати переноситься на наступний перший робочий день) включно.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу товар на загальну суму 18714,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов Договору не здійснив оплату отриманого товару, у звязку з чим у відповідача перед позивачем утворилась непогашена заборгованість в сумі 18714,00 грн, зі сплати якої відповідачем допущено прострочення.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за отриманий товар у розмірі 18714,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 2762,33 грн, 3% річних у розмірі 567,57 грн та інфляційні втрати у розмірі 1739,84 грн.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 10.6 Договору встановлено, що при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Визначений сторонами у Договорі розмір пені за період її нарахування позивачем не перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а тому розрахунок пені проводиться відповідно до розміру пені, встановленого Договором.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобовязання передбачена Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є правомірними.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем невірно визначено строк настання платежу за видатковою накладною №386 від 08.10.2015 (з урахуванням того, що судом встановлено строк настання платежу за вказаною видатковою накладною настав - 09.11.2015) та не враховано, що в 2016 році 366 днів, а також не враховано положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якою передбачено припинення нарахування пені через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

За здійсненим судом перерахунком з урахуванням вищенаведеного розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 1369,86 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення пені задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат також є правомірними.

За здійсненим судом перерахунком інфляційних втрат в межах періоду визначеного позивачем, їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріали справи не містять відповідних заяв чи клопотань позивача.

З огляду на вищезазначене, вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1739,84 грн підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Перевіривши розрахунок 3% річних здійснений позивачем, суд визнає його невірним, у зв'язку з тим, що позивачем невірно визначено строк настання платежу за видатковою накладною №386 від 08.10.2015 (з урахуванням того, що судом встановлено строк настання платежу за вказаною видатковою накладною настав - 09.11.2015) та не враховано, що в 2016 році 366 днів.

За здійсненим судом перерахунком, з урахуванням вищенаведеного, розмір 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, становить 563,17 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення 3% річних задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (84306, Донецька обл., м. Краматорськ, ідентифікаційний код 00210602) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САГЕНА» (03170, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 38761005) заборгованість у розмірі 18714 (вісімнадцять тисяч сімсот чотирнадцять) грн 00 коп., пеню у розмірі 1369 (одна тисяча триста шістдесят девять) грн 86 коп., 3% річних у розмірі 563 (пятсот шістдесят три) грн 17 коп., інфляційні втрати у розмірі 1739 (одна тисяча сімсот тридцять девять) грн 84 коп. та судовий збір у розмірі 1297 (одна тисяча двісті девяносто сім) грн 11 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 19.12.2016

Суддя М.В. Сажнева