ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2016р. Справа№ 914/2140/15

Колегія суддів Господарського суду Львівської області в складі: головуючого судді Долінської О.З, суддів: Галамай О.З. та Король М.Р. при секретарі Папроцька Б.С., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

За позовом: Публічного акціонерного товариства Львівобленерго, м.Львів

до відповідача: Комунального підприємства Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, м.Самбір Львівської області

про стягнення 50958,45грн.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1 дов. № 4571/12 від 25.12.2015 р.

відповідача: ОСОБА_2 договір-доручення про надання правової допомоги № 683 від 09.09.2016 р.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства Львівобленерго до Комунального підприємства Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення 50958,45грн., з яких: 14 568,60 грн. - пені, 1300,41 грн. - 3% річних та 35 089,44 грн. - інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Львівської області від 19.08.2015 року у справі № 914/2140/15 (суддя Щигельська О.І.) вирішено: Позов задоволити частково. Стягнути з Комунального підприємства Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства (Львівська область, м.Самбір, вул.Шевченка, буд.59А; ) на користь Публічного акціонерного товариства Львівобленерго (м.Львів, вул.Козельницька, буд.3; ) 14568,60грн. пені, 1269,34грн. 3% річних, 35089,44грн. індексу інфляції та 1825,89грн. судового збору. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 р. (ОСОБА_3- головуючий, судді: Гриців В.М., Юрченко Я.О.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Не погоджуючись з висновками господарських судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просив рішення та постанову Львівського апеляційного господарського суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України від 13 липня 2016 року у справі № 914/2140/15, касаційну скаргу Самбірського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства задоволено;

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 р. у справі № 914/2140/15 та рішення Господарського суду Львівської області від 19.08.2015 р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2016 року, справу №914/2140/15 передано для розгляду головуючому судді Долінській О.З.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 26.07.2016р. справу призначено до розгляду на 15.08.2016р.

В судове засідання 15.08.2016 р. представник позивача зявився, вимоги ухвали суду від 26.07.2016 року не виконав.

В судове засідання 15.08.2016 року представник відповідача не зявився, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причин неявки в судове засідання не повідомив, вимоги ухвали суду від 26.07.2016 р. не виконав.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 15.08.2016р. розгляд справи відкладено на 13.09.2016р.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 36502/16 від 13.09.2016 р. представник позивача подав пояснення по справі.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 36607/16 від 13.09.2016 р. представник відповідача подав пояснення по справі.

В судове засідання 13.09.2016 р. представник позивача зявився, вимоги ухвали суду виконав частково. Позов підтримав із підстав, викладених у позовній заяві і у поясненні по справі.

В судове засідання 13.09.2016 р. представник відповідача зявився, вимоги ухвали суду виконав частково. Позов не визнає із підстав, викладених у поясненні.

Враховуючи вищенаведене, у звязку невиконання сторонами вимог ухвали суду в повному обсязі, суд порадившись на місці ухвалив: в судовому засіданні оголосити перерву до 19.09.2016 р.

В судове засідання 19.09.2016 р. представник позивача зявився, вимоги ухвали суду виконав частково. Позов підтримав із підстав, викладених у позовній заяві і у поясненні по справі. Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 4480/16 від 19.09.2016 р. представник позивача подав клопотання про продовження строку розгляду справи, з урахуванням особливостей розгляду даної справи.

В судовому засіданні підтримав клопотання про продовження строку розгляду справи і просить відкласти розгляд справи, для надання можливості виконати вимоги ухвали суду в повному обсязі.

В судове засідання 19.09.2016 року представник відповідача зявився, вимоги ухвали суду виконав частково. Позов не визнає із підстав, викладених у поясненні. Представник відповідача підтримав клопотання про продовження строку розгляду справи, з метою надання можливості сторонам виконати ухвали суду.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Суд вважає, що клопотання про продовження строку розгляду справи підлягає до задоволення.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 19.09.2016р. строк розгляду справи продовжено з 26.09.2016 року на 15 календарних днів та розгляд справи призначено на 04.10.2016р.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 39442/16 від 04.10.2016 р. представник позивача подав пояснення по суті спору на виконання вимог ухвали господарського суду Львівської області.

В судове засідання 04.10.2016 року представник позивача зявився, вимоги ухвали суду від 19.09.2016 р. виконав частково. Позов підтримав із підстав, викладених у позовній заяві і у поясненні по справі. Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 39587/16 від 04.10.2016 р. представник позивача подав клопотання, про призначення колегіального розгляду справи, у звязку із складністю розгляду справи та враховуючи особливість розгляду даної категорії справ.

В судове засідання 04.10.2016 року представник відповідача не зявився, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причин неявки в судове засідання не повідомив, вимоги ухвали суду від 19.09.2016 р. виконав частково.

Згідно із ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Враховуючи складність справи, яка потребує детального розгляду та необхідності дослідження у справі великої кількості документів, як доказів по справі, перевірки здійсненних позивачем і відповідачем розрахунків у справі, для прийняття судом обєктивного рішення у даній справі, суд прийшов до висновку про призначення колегіального розгляду справи №914/2140/15 у складі трьох суддів.

На підставі протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів заступника начальника відділу діловодства, програмного забезпечення та інформаційної безпеки № б/н від 07.10.2016 року у справі №914/2140/15, визначено склад колегії: головуючий суддя Долінська О.З., суддів: Галамай О.З. та Король М.Р.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 07.10.2016 р., колегією суддів прийнято дану справу до розгляду і розгляд її призначено на 19.10.2016 р.

В судове засідання 19.10.2016 р. представники позивача зявилися, вимоги ухвали суду виконали частково.

В судове засідання 19.10.2016 року представник відповідача зявився, вимоги ухвали суду виконав частково. Заявив клопотання про відкладення розгляду справи на ознайомлення з матеріалами справи та належного виконання вимог ухвали суду (вх. № 41642/16 від 19.10.2016 р.)

Представники позивача у вирішенні даного клопотання покладаються на розсуд суду.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 19.10.2016 р. розгляд справи відкладено на 09.11.2016 р.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 44175/16 від 07.11.2016 р. представником відповідача подано супровідним листом документи на виконання вимог ухвали суду, які просить долучити до матеріалів справи.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 44886/16 від 09.11.2016 р. представником відповідача подано супровідним листом розрахунок 3% річних та пені.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 44860/16 від 09.11.2016 р. представником позивача подано клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю забезпечити участь у судовому засіданні уповноваженого представника.

Судове засідання, яке призначене на 09.11.2016 р. о 11:00 год., не відбулось, у звязку з повідомленням про замінування приміщення Господарського суду Львівської області та евакуацією присутніх з будівлі суду, що підтверджується Актом перевірки обєкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів.

Крім того, член колегії суддів Галамай О.З. 09.11.2016 року знаходилась на листку тимчасової непрацездатності.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 10.11.2016 р. розгляд даної справи призначено на 16.11.2016 р.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 45363/16 від 14.11.2016 р. представником відповідача подано супровідним листом документи на виконання вимог ухвали суду, які просить долучити до матеріалів справи, а саме копії спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету зі зведеними реєстрами погашення бюджетної заборгованості з пільг та субсидій населення перед відповідачем з січня 2014 р. по червень 2015 р. включно.

В судове засідання 16.11.2016 р. представник позивача зявився, вимоги ухвали суду від 10.11.2016 р. не виконав. Позов підтримав із підстав, викладених у позовній заяві і у поясненні по справі. Надав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві і у поясненні по справі.

В судове засідання 16.11.2016 р. представник відповідача зявився, вимоги ухвали суду виконав. Позов не визнає із підстав, викладених у поясненні. Надав пояснення аналогічні викладеному у відзиві і раніше поданих письмових поясненнях.

Враховуючи вищенаведене, у звязку невиконанням позивачем вимог ухвали суду в повному обсязі, з метою перевірки судом, здійснених сторонами розрахунків у справі для прийняття судом обєктивного і законного рішення у справі, суд порадившись на місці ухвалив: в судовому засіданні оголосити перерву до 29.11.2016 р.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 47800/16 від 29.11.2016 р. представник позивача подав письмові пояснення по справі № 914/2140/15

В судове засідання 29.11.2016 р. представник позивача зявився, вимоги ухвали суду виконав частково. Позов підтримав із підстав, викладених у позовній заяві і у пояснення по справі, що містяться в матеріалах справи.

В судове засідання 29.11.2016 р. представник відповідача зявився, вимоги ухвали суду виконав. Позов не визнає із підстав, викладених у відзиві поясненнях у справі, що містяться в матеріалах справи.

Враховуючи вищенаведене, у звязку невиконанням позивачем вимог ухвали суду в повному обсязі, необхідністю перевірки судом, здійснених сторонами розрахунків у справі дослідження великої кількості документів, як доказів у справі для прийняття судом обєктивного і законного рішення у справі, суд порадившись на місці ухвалив: в судовому засіданні оголосити перерву до 07.12.2016 р.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. № 5844/16 від 07.12.2016 р. представник позивача подав клопотання, в якому просить з урахуванням особливостей розгляду даної справи продовжити строк розгляду справи на 15 календарних днів.

В судове засідання 07.12.2016 року представник позивача зявився, вимоги ухвали суду виконав частково. Позов підтримав із підстав, викладених у позовній заяві і у поясненні по справі. Просить позов задоволити повністю.

В судове засідання 07.12.2016 року представник відповідача зявився, позов визнає частково, в частині 198,67 грн. 3% річних та 449,86 грн. пені. В решті позовних вимог просить відмовити. Вимоги ухвали суду виконав частково. Не заперечує проти продовження строку розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Суд вважає за доцільне клопотання позивача про продовження строку задоволити і продовжити строк розгляду даної справи на 15 календарних днів.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 07.12.2016 року розгляд справи відкладено на 13.12.2016 року.

Рух справи відображено в ухвалах суду, що містяться в матеріалах справи.

Через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. №49599/16 від 09.12.2016 р. представник відповідача подав супровідний лист, яким долучає до матеріалів справи уточнений розрахунок пені та 3 % річних і докази погашення заборгованості по пені в сумі 449,86 та 3% річних в сумі 240,04 грн. (докази містяться в матеріалах справи)

Представник позивача подав через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх. №50091/16 від 13.12.2016 р. додаткові пояснення у справі, з врахуванням прийнятого Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.2016 року, в яких дає обгрунтування, що даний закон до правовідносин у даній справі не застосовується.

В судове засідання 13.12.2016 року представник позивача зявився, вимоги ухвали суду виконав. Позов підтримав із підстав, викладених у позовній заяві і у поясненнях не заперечив, що позивачу поступили від відповідача 240,04 грн. 3% річних та 449,86 грн. пені, як погашення боргу у даній справі, просить припинити провадження у справі в цій частині. А в решті частині просить позовні вимоги задоволити повністю.

В судове засідання 13.12.2016 року представник відповідача зявився, позов визнає частково, а саме в частині стягнення 240,04 грн. 3% річних та 449,86 грн. пені, та просить припинити провадження в цій частині, так як кошти позивачу перераховано, про що суду подано докази. В решті позовних вимог просить відмовити за безпідставністю. Вимоги ухвали суду виконав.

Станом на день прийняття рішення у даній справі, відповідач сплатив 3 % річних в сумі 240,04 грн., що підтверджено платіжним дорученням №640 від 08.12.2016 року на суму 240,04 грн. та пеню в сумі 449,86 грн., що підтверджено платіжним дорученням №641 від 08.12.2016 року на суму 449,86 грн.

Згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України, у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

А відтак, підлягає припиненню провадження за п. 1-1 ч. 1 ст. 80ГПК України, у звязку із відсутністю предмету спору в частині стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 240,04 грн. та пені в сумі 449,86 грн., оскільки такі погашено відповідачем після порушення провадження у даній справі.

В судовому засіданні 13.12.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши оригінали документів, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

Між Відкритим акціонерним товариством Львівобленерго (після зміни найменування Публічне акціонерне товариство Львівобленерго; позивач по справі, постачальник за договором) та Комунальним підприємством Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства (відповідач по справі, споживач за договором) укладено договір про постачання електричної енергії №90122 від 15.03.2006р., на виконання умов якого позивач продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з визначеною приєднаною потужністю, зазначено в додатку №9 до Договору, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п.1).

Відповідно до п.2.2.2 Договору Постачальник зобов'язується постачати Споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах та відповідно до умов цього Договору та додатків до нього.

Відповідно до п.2.3.3 та п. 2.3.4 договору, споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 Порядок розрахунків та №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 7а Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії.

Відповідно до п. 2.1 договору під час виконання умов цього договору, а також вирішення питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ).

Пунктом 2.1.2 договору передбачено, що у випадку зміни чинного законодавства України, зокрема нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини, що виникають з приводу постачання електричної енергії та стосуються предмету цього договору; зобов'язань, прав, обовязків та відповідальності сторін; порядку визначення та узгодження договірних величин споживання електричної енергії та потужності; порядку обмеження та припинення електропостачання; обліку електричної енергії та порядку розрахунків; відносин із третьою стороною та інших правовідносин, які випливають з приводу постачання електричної енергії, застосовуються положення цих нормативно-правових актів, які мають перевагу перед положеннями цього договору. Сторони зобов'язуються керуватися вимогами цих нормативно-правових актів з дня набрання ними чинності незалежно від внесення змін до цього договору.

Так, додатком №2 від 31.01.2011р. до договору №90122 від 15.03.2006р. в п. 2 встановлено, що розрахунковим періодом вважається період з 15 числа попереднього місяця до 14 числа поточного місяця та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії (п.2). Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період. Рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку (п.п. 4,6 додатку №2 до договору).

Пунктом 4.2.1. договору встановлено, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідними додатками, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

На виконання умов договору, впродовж 2014-2015 рр. позивач надав відповідачу кількість електричної енергії, погодженої Договірними умовами.

В обгрунутвання позовних вимог, позивач вказує, що в порушення умов Договору №90122 від 15.03.2006 року, відповідач не проводив вчасної оплати за поставлену йому електричну енергію.

На підтвердження позовних вимог позивачем долучено копії рахунків на оплату електроенергії за спірний період та розрахунки боргу інфляційних нарахувань, трьох процентів річних та пені.

Відповідач проти позовних вимог заперечує повністю, зазначаючи, що розрахунки за спірний період проводились на підставі спільних протокольних рішень, посилаючись при цьому на правову позицію Вищого господарського суду України, яку викладено в постановах у справах № 914/2055/15 від 27.04.2016 р.; № 914/2139/15 від 21.06.2016 р.; №914/2261/15 від 13.07.2016 р. Відповідач зазначив, що внаслідок підписання позивачем спільних протокольних рішень, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків відповідно до договору про постачання електричної енергії № 90122 від 15.03.2006 р.

Крім цього, відповідач посилається на постанову Верховного суду України № 3-105гс 14 від 09.09.2014 р. в якій встановлено відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої умовами договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Також відповідач наголошує і на тому, що кошти з державного бюджету на надання пільг, субсидій та компенсацій не проходять через казначейські рахунки комунальних підприємств, а зараховуються в рахунок оплат відповідних бюджетів і по контрагенту ПАТ Львівобленерго, тому будь-яким чином впливати на вирішення проблем з фінансування даних програм комунальне підприємство не в змозі.

В обґрунтування свого заперечення відповідачем за вх. №44175/16 від 07.11.2016 року долучено копії повідомлень про списання боргів підприємства за спожиту електричну енергію перед ПАТ Львівобленерго на суми з послуг по пільгах і субсидіях населенню згідно спільних протокольних рішень на 11 арк. та платіжні доручення про оплату за електроенергію в кількості 48 шт., а також копії спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Підтримуючи позовну заяву та не погоджуючись із запереченнями відповідача, позивач наголошує на тому, що правова позиція Верховного суду України не може братись до уваги у даній справі, оскільки договори про організацію взаєморозрахунків підписували і позивач і відповідач, а у даній справі відповідач не був учасником спільних протокольних рішень. Також, позивач виходить з того, що відповідач повинен був звернутися до нього з пропозицією внести зміни в договір про постачання електричної енергії №90122 від 16.03.2006 року щодо нарахування пені, інфляційних втрат та річних на субвенцій ні кошти, а оскільки такі зміни не внесено, то відповідач прострочив виконання свого зобовязання, що робить позов правомірним та підставним.

В звязку із цим позивач звернувся з даним позовом до суду.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

В частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 15.03.2006 між ВАТ "Львівобленерго" (правонаступник якого є ПАТ "Львівобленерго", постачальник) та Самбірським виробничим управління водопровідно каналізаційного господарства (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 90122, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок з приєднаною потужністю зазначеною в додатку № 9 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 2.3.3. договору споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 "Порядок розрахунків" та № 9 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

У п. 2. додатку № 2 від 31.01.2011 до договору № 90122 від 15.03.2006 сторони погодили, що розрахунковим періодом вважається період з 15 числа попереднього місяця до 14 числа поточного місяця та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період. Рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку (п. п. 4., 6. додатку № 2 від 31.01.2011 до договору).

Пунктом 4.2.1. договору встановлено, що за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідними додатками, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязалися керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ)

У п.7 додатку №2 від 31.01.2011р. до договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Неналежне виконання Самбірським ВУВКГ взятих на себе за договором зобовязань в частині своєчасної оплати, зумовило звернення ПАТ Львівобленерго до суду із позовною заявою про стягнення із відповідача 14568,60грн. пені, 1300,41грн. 3% річних та 35089,44грн. індексу інфляції.

Судом при розгляді справи надано оцінку спільним протокольним рішення, що були укладенні відповідно до п. 2.1.2 договору та встановлено наступне:

Відповідно до п. 1.1. Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України, НАК "Нафтогаз України" та Державного казначейства України № 55/57/43 від 03.02.2009 (чинного на момент укладення спільних протокольних рішень) цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005.

Розрахунки, передбачені в п. 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 (п. 1.2. Порядку).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій" (зі змінами) та згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (зі змінами), затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики країни, НАК "Нафтогаз України" та Державного казначейства України № 55/57/43 від 03.02.2009, між сторонами були підписанні спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Так в процесі розгляду справи встановлено, що у січні- тарвні 2015 року Головним управлінням Державної казначейської служби України (далі - сторона 1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (далі - сторона 2), Енергопостачальною компанією ПАТ Львівобленерго (далі - сторона 3) та ДП Енергоринок (далі - сторона остання) було підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 20/151 від 19.01.2015 року на суму 215113 600,00 грн.; № 20/626 від 17.02.2015 р. на суму 23 400,00 грн.; № 20/1015 від 18.03.2015 р. на суму 177 400,00 грн.; № 20/1476 від 17.04.2015 р. на суму 84 300,00 грн. та №20/1851 від 19.05.2015 року на суму 84 300,00 грн.

Зокрема протокольними рішеннями №20/626 від 17.02.2015 року та №20/1015 від 18.03.2015 року, відповідно до яких Державна казначейська служба України зобов'язувалася перерахувати Головному управлінню Державної казначейської служби України в Львівській області (сторона 1) кошти, остання перерахувати їх Департаменту фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона 2), яка в свою чергу за підприємства ЖКГ та ВКГ кошти в сумі 4 991 880,00 з наступним записом у графі "Призначення платежу": Постанова КМУ № 20 від 11.01.2005 "Електроенергія" за січень 2015 р. та очікуванні нарахування на лютий 2015 р. "П" 2 977 200,00 грн; "ПКМУ № 20 від 11.01.2005 "Електроенергія" за січень 2015 р. та очікуванні нарахування за лютий 2015 "С" 2 014 600,00 грн (спільне протокольне рішення № 20/626) та за спільним протокольним рішенням № 20/1015 перерахувати кошти в сумі 5 259 900,00 грн з наступним записом у графі "Призначення платежу": Постанова КМУ № 20 від 11.01.2005 "Електроенергія" за лютий 2015 р. та очікуванні нарахування на березень 2015 р. "П" 3 153 200,00 грн; ПКМУ № 20 від 11.01.2005 "Електроенергія" за лютий 2015 р. та очікуванні нарахування на березень 2015 р. "С" 2 106 700,00 грн ЕК ПАТ "Львівобленерго" (сторона 3), а сторона 3 перерахувати кошти за електроенергію за відповідний місяць (у даному випадку лютий 2015 р., березень 2015 р.) ДП "Енергоринок" (сторона остання).

У п. 5. спільних протокольних рішень, сторони передбачили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію і невиконання своїх зобовязань за цими спільними протокольними рішеннями відповідно до чинного законодавства (п. 6. рішень).

Нормативно - правовим актом, що регулює порядок розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію є постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій» та Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію від 03.02.2009 року № 55/57/43. зареєстрованого в МЮУ 15.04.2009 року за№ 342/16358.

На виконання постанови КМУ від 11.01.2015 року № 20 «Про затвердження деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій» у січні - травні 2015 року Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області (далі - Сторона 1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (далі - Сторона 2), Енергопостачальною компанією ПАТ «Львівобленерго» (далі - Сторона 3) та ДП «Енергоринок» (далі - Сторона остання) було підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 20/151 від 19.01.2015 року на суму 113 600 грн.; № 20/626 від 17.02.2015 року на суму 23 400 грн.; № 20/1015 від 18.03.2015 року на суму 177 400,00 грн.;0/1476 від 17.04.2015 року на суму 84 300,00 грн. та № 20/1851 від 19.05.2015 року на суму 84 300 грн.

Відтак, під час виконання умов договору № 90122 від 15.03.2006 року сторонами одночасно виконувались не тільки його умови, але й вимоги низки спеціальних нормативно-правових актів, зокрема, Порядок нарахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від11.01.2005 р. за № 20) та Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (затверджено наказом Міністерства палива та енергетики України, НАК "Нафтогаз України" та Державного казначейства України від 03.02.2009 р. за № 55/57/43).

Виконання договірного зобов'язання відповідачем невід'ємно пов'язано із виконанням вказаних спеціальних нормативно-правових актів. Здійснення взаєморозрахунків на підставі підписаних сторонами вказаних вище спільних протокольних рішень відбувалось за межами строку оплати вартості електроенергії, передбаченого умовами договору № 90122 від 15.03.2006 року.

Додатком 2 до Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію від 03.02.2009 року № 55/57/43, зареєстрованого в МЮУ 15.04.2009 року за № 342/16358 наведено форму спільного протокольного рішення відповідно до якої Відповідач не є і не може бути його стороною.

Під час виконання умов укладеного між сторонами договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязалися керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (п.2.1 договору).

Сторони зобовязалися керуватися вимогами цих нормативно-правових актів з дня набрання ними чинності незалежно від внесення змін до договору.

Уклавши спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету його сторони дійшли згоди про зміну порядку і строків взаєморозрахунків за придбану електричну енергію протягом періоду, у якому виникли спірні правовідносини, а тому відсутні правові підстави стверджувати про порушення відповідачем строків оплати отриманої електричної енергії, що передбачені договором, та притягнення відповідача до відповідності у вигляді стягнення індексу інфляції, 3 % процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за вказаним договором.

Такого ж висновку дійшов Вищий господарський суд України в постанові від 27 квітня 2016 року в справі №914/2055/15 за позовом ПАТ "Львівобленерго" до КП "Бродитеплоенерго", в якій між сторонами у справі були підписані спільні протокольні рішення про порядок проведення взаєморозрахунків між сторонами у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р.,№ 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг субсидій та компенсацій".

Судом встановлено, підписаними спільними протокольними рішеннями про взаєморозрахунки за електричну енергію, п. 5 яких встановлено, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків, було змінено порядок і строки взаєморозрахунків за придбану електричну енергію протягом періоду, у якому виникли спірні правовідносини, тобто відсутні правові підстави стверджувати про значне порушення відповідачем строків оплати отриманої електричної енергії, що передбачено договором.

Судом встановлено, що позивач, склавши з розпорядниками коштів зведені реєстри актів звіряння та підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб вияв своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за спожиту електричну енергію.

Так:

1) Згідно рахунку за активну енергію №300301/16094-1 від 15.01.2014 року на суму 142 212,92 грн., строк оплати якого до 22.01.2014 року. Зараховано на підставі спільного протокольного рішення 31.01.2014 року 37 800,00 грн., а решта сума 104 412,92 грн. коштами перерахував відповідач позивачу.

2) Згідно рахунку за активну енергію №300302/18176-1 від 17.02.2014 року на суму 138 706,66 грн., строк оплати якого до 21.02.2014 року, зараховано на підставі спільного протокольного рішення 27.02.2014 року 80 500,00 грн., а решта сума 58 206,66 грн. коштами перерахував відповідач позивачу.

3) Згідно рахунку за активну енергію №300303/20268-1 від 17.03.2014 року на суму 117 103,33 грн., строк оплати якого до 24.03.2014 року, зараховано на підставі спільного протокольного рішення 03.04.2014 року 61 000,00 грн., а решта сума 56 103,33 грн. коштами перерахував відповідач позивачу.

4) згідно рахунку за активну енергію № 300304/22379-1 від 15.04.2014 р. на суму 123008, 00 грн., строк оплати якого до 23.04.2014 р., зараховано на підставі спільних протокольних рішень 06.05.2014 р. 55700, 00 грн., а залишок суми 67 308. 00 грн. коштами перерахував відповідач позивачу;

5) згідно рахунку за активну енергію № 300305/24462-1 від 15.05.2014 р. на суму 1 26454, 48 грн., строк оплати якого до 22.05.2014 р., зараховано на підставі спільних протокольних рішень 06.06.2014 р. 44 200,00 грн., а залишок суми 82254, 48 грн. коштами перерахував відповідач позивачу;

6) згідно рахунку за активну енергію № 300306/26609-1 від 16.06.2014 р. на суму 129 882, 43 грн., строк оплати якого до 23.06.2014 р., зараховано на підставі спільних протокольних рішень 02.07.2014 р. 39100, 00 грн., а залишок суми 90782, 43 грн. коштами перерахував відповідач позивачу;

7) згідно рахунку за активну енергію № 300307/28660-1 від 15.07.2014 р. на суму 115932, 97 грн., строк оплати якого до 22.07.2014 р., зараховано на підставі спільних протокольних рішень 04.08.2014 р. 45400, 00 грн., а залишок суми 70 532, 97 грн. коштами перерахував відповідач позивачу;

8) згідно рахунку за активну енергію № 300408/30773-1 від 15.08.2014 р. на суму 114683, 54 грн., строк оплати якого до 22.08.2014 р., зараховано на підставі спільних протокольних рішень 18.08.2014 р. 46200, 00 грн., а залишок суми 68483, 54 грн. коштами перерахував відповідач позивачу;

9) згідно рахунку за активну енергію № 300 409 від 15.09.2014 р. на суму 128 646, 47 грн., строк оплати якого до 22.09.2014 р., зарахованона підставі спільних протокольних рішень 18.09.2014 р. 92500, 00 грн., а залишок суми 36 146, 47 грн. коштами перерахував відповідач позивачу;

10) згідно рахунку за активну енергію № 300410/34976-1 від 15.10.2014 р. на суму 1 34168, 38 грн., строк оплати якого до 22.10.2014 р., зараховано на підставі спільних протокольних рішень 20.10.2014 р. 69 900 грн., а залишок суми 53 072, 85 грн. коштами перерахував відповідач позивачу;

11) згідно рахунку за активну енергію № 300 411/37011-1 від 14.11.2014 р. на суму 144 566, 90 грн., строк оплати якого до 21.11.2014 р., зараховано на підставі спільних протокольних рішень 18.11.2014 р. 52 800, 00 грн., а залишок суми 91766, 90 грн. коштами перерахував відповідач позивачу;

12) згідно рахунку за активну енергію № 300412/39004-1 від 15.12.2014 р. на суму 165 872, 28 грн., строк оплати якого до 22.12.2014 р., зараховано на підставі спільних протокольних рішень 25.12.2014 р. 87 700, 00 грн., та 29.01.2015 р. 78172, 28 грн.

13) згідно рахунку за активну енергію № 300401/411 35-1 від 15.01.2015 р. на суму 180521, 53 грн., строк оплати якого до 22.01.2015 р., зараховано на підставі спільних протокольних рішень 29.01.2015 р. 35427, 72 грн., а залишок суми 145093, 81 грн. коштами перерахував відповідач позивачу;

14) згідно рахунку за активну енергію № 300 402/43439-1 від 16.02.2015 р. на суму 181 730, 47 грн., строк оплати якого до 23.02.2015 р., зараховано на підставі спільних протокольних рішень 02.04.2015 р. 23400, 00 грн., та 21.04.2015 р. -78 491, 06 грн., а залишок суми 78 630, 47 грн. коштами перерахував відповідач позивачу;

15) згідно рахунку за активну енергію № 300 403/45486-1 від 16.03.2015 р. на суму 146 298, 98 грн., строк оплати якого до 23.03.2015 р., зараховано на підставі спільних протокольних рішень 21.04.2015 р. 98908, 94 грн., а залишок суми 47390, 04 грн. оплачував відповідач позивачу коштами.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вказані спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету передбачають перерахування з Державного бюджету України відповідачу заборгованості по компенсації коштів по пільгам і субсидіям за спірний період.

Відтак, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, які, в силу положень п.2.1 договору про постачання електричної енергії №90122 від 15.03.2006р., мають перевагу перед положеннями цього договору, їх сторони, в тому числі позивач, погодили порядок і строки погашення заборгованості споживачів перед постачальником електроенергії ПАТ Львівобленерго, а тому безпідставним є твердження позивача про порушення відповідачем строків оплати отриманої електричної енергії, що передбачені договором, та притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення інфляційних втрат, процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за вказаним договором.

Заперечення позивача стосовного того, що відповідач не є учасником спільних протокольних рішень і відповідно їх дія не може поширюватися на договірні правовідносини, не може бути взята судом до уваги, оскільки підписуючи спільні протокольні рішення позивач погодився на порядок і механізм отримання коштів за поставлену, в тому числі і відповідачу, електроенергію.

У спільних протокольних рішеннях сторони визначили, що воно вважається укладеним у разі, якщо воно підписане сторонами без розбіжностей та інших додаткових умов. Як вбачається з представлених суду доказів, ПАТ Львівобленерго підписало спільні протокольні рішення без жодних зауважень, чим погодилось на визначений порядок розрахунків без участі відповідача.

Також у п. п. 6, 8 сторони спільних протокольних рішень узгодили те, що несуть відповідальність за недотримання вимог постанови КМУ від 11.01.2005 р. та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію (зі змінами) і невиконання своїх зобовязань за цим спільним протокольним рішенням відповідно до чинного законодавства. А усі спірні питання, повязані із виконанням спільного протокольного рішення, вирішуються шляхом переговорів між сторонами.

Таким чином, підписуючи СПР, позивач поінформований про особливості здійснення розрахунків.

Також, суд наголошує і на тому, що спільні протокольні рішення укладались на загальну суму, у склад якої входила і сума заборгованості відповідача перед позивачем, визначена зведеними реєстрами, які є додатком до кожного протокольного рішення і погоджені його сторонами та скріплені мокрими печатками сторін.

Відповідно оплата була здійснена на суму спільних протокольних рішень, про що зазначено вище.

У графі призначення платежу вищезазначених платіжних доручень зазначено ПКМУ № 20, а платником виступає Департамент фінансів Львівської ОДА, що є доказом того, що оплата була здійснена не відповідачем і не на виконання укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії № 90122 від 15.03.2006 р.

В матеріалах справи відсутні докази про неприйняття чи повернення коштів, сплачених Департаментом фінансів Львівської ОДА на виконання спільних протокольних рішень в рахунок погашення заборгованості відповідача перед енергопостачальною організацією.

Відтак, відповідно до спільних протокольних рішень, заборгованість відповідача за спожиту електроенергію (активну) перед ПАТ Львівобленерго погашено за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Суд також враховує, що з огляду на особливості здійснення господарської діяльності відповідача та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між субєктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за електроенергію, у звязку з чим вина відповідача у простроченні платежів за договором на підставі спільних протокольних рішень відсутня, а отже і відсутній склад правопорушення, що згідно ст. 614 ЦК України позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені п. 4.2.1 договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Порушенням зобовязання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання.

За змістом приписів статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу матеріалів справи суд встановив, що позивачем отримано грошові кошти за поставлену відповідачу в спірному періоді електроенергію, що охоплюється спільними протокольними рішеннями, які містяться в матеріалах справи.

Позивач не висловив жодних претензій з приводу виконання сторонами своїх зобовязань згідно СПР про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 (зі змінами).

Тобто, з матеріалів справи не вбачається вини відповідача у несвоєчасному виконанні спірних зобовязань, оскільки такий хоч і не був стороною СПР, проте був поінформований за особливості здійснення розрахунків.

Разом з тим, твердження позивача про те, що відповідач не є учасником спільних протокольних рішень і їх дія не може поширюватись на спірні договірні правовідносини, є необґрунтованим з огляду на положення п.2.1.2 укладеного між ним та відповідачем договору про постачання електричної енергії №90122 від 15.03.2006р. Підписавши спільні протокольні рішення, позивач погодився на визначений ними порядок і механізм отримання коштів за поставлену відповідачу електроенергію.

Отже, позовні вимоги, які стосуються виконання зобовязань по оплаті за спожиту електроенергію в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20 (зі змінами) та спільними протокольними рішеннями про організацію взаємних розрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, стороною яких є позивач, не підлягають до задоволення.

Поряд з цим, судом встановлено прострочення договірного зобовязання відповідачем, яке було допущено поза межами спільних протокольних рішень. З приводу цього вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стосовно розміру пені, судом здійснено її перерахунок, який співпадає із розрахунком, здійсненим відповідачем (вх. №49599/16 від 09.12.2016 року), взято до уваги заперечення представника відповідача та встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає 449,86 грн. пені за прострочення договірного зобовязання відповідачем, яке було допущено поза межами спільних протокольних рішень, а не 14568,60 грн., які нарахував до стягнення позивач і які він просить стягнути.

Як вказано позивачем, ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі даного положення позивач заявляє до стягнення з відповідача 35089,44 грн. інфляційних втрат та 1300,41 грн. трьох процентів річних.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, враховуючи вищенаведене, взявши до уваги доводи сторін і проведений відповідачем уточнений розрахунок (вх. №49599/16 від 09.12.2016 року), перевіривши розрахунок трьох процентів річних та їх підставність, вважає що до стягнення підлягає 240,04 грн. - 3 % річних, а не 1300,41 грн., які заявив до стягнення позивач.

Таким чином, із врахуванням поданих відповідачем доказів про сплату позивачу 240, 04 грн. 3% річних платіжним дорученням № 640 від 08.12.2016 р. та 449. 86 грн. пені платіжних дорученням № 641 від 08.12.2016 року, суд прийшов до висновку про припинення провадження у справі в цій частині згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України (відсутність предмету спору).

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені та 3% річних, суд відмовляє.

Суд також відмовляє в стягненні з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, виходячи з наступного.

Згідно п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 р. № 14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки, а тому нарахування інфляційних втрат за менший, ніж місяць період, суперечить вимогам чинного законодавства.

Враховуючи наведені положення, суд вважає що неправомірним є нарахування позивачем інфляційних втрат за один чи декілька днів у одному і тому ж місяці, як так само не є обовязковим застосування порядку нарахування інфляційних втрат у відповідності до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 р.

Беручи до уваги позицію, висловлену в постановах касаційної інстанції по аналогічних спорах, суд зазначає таке.

Щодо правової природи СПР, то дійсно відповідач (комунальне підприємство, статус якого перевірено згідно реєстраційних даних у ЄДРПОУ) не був стороною договору, а призначення такого СПР є визначення джерела та порядку фінансування оплати отриманої електричної енергії. Проте, Договір № 90122 між сторонами передбачав умову, за якої сторони відходять від його умов, виконуючи приписи нормативно-правових актів, які можуть бути застосовані у майбутньому. Таким чином, диспозитивне застереження у Договорі про таку умову (зокрема, розрахунки за СПР) надає сторонам усвідомлення про можливість відступлення у цій частині від умов Договору.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає право на справедливий суд, зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод) та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ураховуючи практику Європейського Суду з прав людини при з'ясуванні питання щодо порушення положень ст. 1 Протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід з'ясовувати наступні питання: 1) чи є в справі власність або володіння майном у розумінні ст. 1 Протоколу Конвенції ? 2) Чи мало місце втручання у право мирного володіння майном ? Чи здійснене втручання в "інтересах суспільства" ? Чи відповідає втручання принципу правової визначеності? Чи дотримано "справедливий баланс" між суспільним інтересом та правом особи на мирне володіння майном?

В аспекті питань, що необхідно зясувати з наведеного вище, суд дійшов висновку, що у справі має місце законна вимога позивача про очікувану сатисфакцію від відповідача в контексті оплати штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобовязання. Суд звертає увагу, що штрафна санкція, три відсотки річних стосуються періоду погашення заборгованості по яких відповідач прострочив, не враховуючи періоду погашення заборгованості третьою стороною.

У питанні чи є власністю позивача грошова сума із позовних вимог, що підлягають задоволенню, слід виходити із усталеної практики органів Конвенції, де власність в сенсі статті 1 Протоколу № 1 може становити існуючу власність (див. рішення від 23.11.1983 року у справі „Ван дер Мюссель проти Бельгії, Серія А № 70, стор. 23, п. 48) чи майно, включаючи скарги, щодо яких заявник може стверджувати, що він має щонайменше законні сподівання на отримання та ефективне використання майнових прав (див. рішення від 29.11.1991 року у справі „ОСОБА_4 Девелопментс Лтд. та інші проти Ірландії, Серія А № 222, стор. 23, п. 51).

Проте, відшкодування вартості заборгованості третьою стороною здійснене в інтересах суспільства, оскільки сам факт СПР передбачає відшкодування державою коштів і містить соціальні складову та призначення.

Тому, принцип правової визначеності в цих обставинах не порушений, оскільки сам позивач підписав СПР, тим самим усвідомлюючи про настання можливих несприятливих обставин щодо нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року Про деякі питання практики застосування розділу IV Господарського процесуального кодексу України (із змінами і доповненнями), у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Судові витрати слід покласти на позивача в порядку ст. 49 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 2,3,4,41,42,43,44;45,46,12,32,33, 34, 36,43,49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ч. 2 ст. 80, ст. ст. 82, 83,84,85,116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Провадження в частині стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 240,04 грн. та пені в сумі 449,86 грн. припинити, у звязку з відсутністю предмету спору в цій частині.

2. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Львівобленерго (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3; ) на користь Комунального підприємства Самбірське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства (81400, Львівська область, м. Самбір, вул. Шевченка, 59А; ) 4 202,10 грн. понесених витрат на сплату судового збору за розгляд справи в апеляційній та касаційній інстанціях.

4. Наказ видати відповідно до вимог ст. 116, 117 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 19.12.2016 р.

Головуючий суддя Долінська О.З.

Суддя Король М.Р.

Суддя Галамай О.З.