Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "19" грудня 2016 р. Справа № 906/66/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 14-96 від 18.04.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 01/2 від 04.01.2016

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (Житомирська обл., м. Коростишів)

про стягнення 9215506,06 грн

У відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України, строк розгляду спору було продовжено на п'ятнадцять днів.

Згідно з ст. 77 ГПК України, в судовому засіданні 13.12.2016 було оголошено перерву до 11:30 19.12.2016.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до господарського суду Житомирської області позовну заяву про стягнення з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" 9215506,06 грн.

Ухвалою від 28.01.2016 господарський суд порушив провадження у справі та призначив судове засідання для її розгляду.

Ухвалами від 03.03.2016, 22.03.2016, 09.06.2016, 08.08.2016, 30.08.2016 розгляд справи відкладався.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Житомирської області ОСОБА_3 від 27.09.2016 №143/2016 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 906/66/16, оскільки суддю Ляхевич А.А., у провадженні якої перебувала справа № 906/66/16, Постановою ВР України від 08.09.2016 № 1513-VIII звільнено з посади судді Господарського суду Житомирської області.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями за 27.09.2016 справу № 906/66/16 розподілено судді Прядко О.В.

В той же час, відповідно до розпорядження керівника апарату господарського суду Житомирської області від 28.09.2016 №143/2016, згідно з п. 5.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, затверджених зборами суддів господарського суду Житомирської області № 2 від 20.04.2016, судді Прядко О.В. було передано для розгляду заяву про розстрочку виконання рішення суду (вх. № 02-19/62/16) у справі № 906/66/16.

Ухвалами від 28.09.2016 та 29.09.2016 господарський суд у складі судді Прядко О.В. прийняв справу № 906/66/16 та заяву вх. № 02-19/62/16 про розстрочку виконання рішення суду у справі № 906/66/16 до свого провадження, призначив судове засідання для їх розгляду.

До початку розгляду справи до суду від відповідача надійшли такі клопотання:

- про припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу, у зв'язку з його погашенням згідно з спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків (а. с. 206 - 246 у т. 2);

- про залишення без розгляду заяви про зменшення пені та заяви вх. № 02-19/62/16 про розстрочку виконання рішення суду у справі № 906/66/16, у зв'язку з їх відкликанням (а. с. 10 у т. 3).

Ухвалою від 13.12.2016 господарський суд за клопотанням сторін продовжив строк розгляду спору на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 19.12.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях від 22.07.2016 вих. № 14/2-529 (а. с. 181 - 190 у т. 2), згідно з якими, зокрема повідомив, що несвоєчасне підписання позивачем актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично поставленого природного газу. Вважає, що спільні протокольні рішення не змінюють строки та порядок розрахунків визначені умовами договору, оскільки вони підписані сторонами для виконання договору, а не на зміну його умов. Останні, на переконання відповідача, за своєю правовою природою не є додатковими угодами до договору купівлі-продажу природного газу, оскільки укладені між 5-ма сторонами, тобто мають інший склад сторін, у спільних протокольних рішеннях відсутні будь-які посилання на зміну порядку розрахунків між сторонами договору або на волевиявлення сторін спору щодо визнання протокольних рішень додатковими угодами/формою зміни порядку та способу здійснення розрахунку по договору. Тому, на думку позивача, ні факт підписання вказаних рішень, ні факт проведення взаєморозрахунків за ними, не змінюють прав та обов'язків сторін, які встановлені договором купівлі-продажу природного газу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві від 17.05.2016 (а. с. 191 - 233 у т. 1) та уточненні до відзиву на позовну заяву (а. с. 192 - 194 у т. 2), зокрема з тих мотивів, що протокольні рішення змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу, вказавши, що дана оплата проводиться за рахунок субвенції з державного бюджету. З огляду на викладене, відповідач вважає відсутніми підстави для нарахування санкцій на суми боргу, сплачені за протокольними рішеннями. Зазначає, що для застосування таких санкцій необхідно щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями, однак, такі факти не мали місця. Разом з тим, відповідач визнає позовні вимоги в частині несвоєчасного розрахунку за договором купівлі-продажу на суму 459,35 грн, що були сплачені відповідачем 05.02.2016, в іншій частині основного боргу провадження у справі просить припинити у зв'язку з відсутністю предмету спору, прийняти рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги на суму 147,15 грн, з яких: 122,11 грн пеня, 7,55 грн 3% річних та 17,49 грн інфляційних, а в частині стягнення інших сум - в позові відмовити у повному обсязі (а. с. 10 у т. 3).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

04.01.2013 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач/продавець) та публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (відповідач/покупець) було укладено договір купівлі - продажу природного газу № 13-289-Н, згідно з умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ для подальшої реалізації населенню, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору (далі - договір, а. с. 9 - 14 у т. 1).

З метою узгодження вартості природного газу, обсягів переданого газу та інших умов до укладеного договору сторонами підписано ряд додаткових угод, а саме: № 1 від 10.07.2013, № 2 від 31.12.2013, № 3 від 28.04.2014, № 4 від 15.05.2014, № 5 від 10.06.2014, № 6 від 22.12.2014, № 7 від 27.03.2015, № 8 від 19.06.2015 (а. с. 15 - 29 у т. 1).

Так, відповідно до додаткової угоди № 7 від 27.03.2015 сторони узгодили обсяги поставки природного газу за період 01.01.2013 - 31.12.2015 в об'ємі до 67538,123 тис. куб. м, в тому числі: у 2013 році - 22963,198 (тис. куб. м), у 2014 році - 22381,681 (тис. куб. м), у 2015 році - до 22193,244 (тис. куб. м), а згідно з додатковою угодою № 8 від 19.06.2015 - змінили строк дії договору від 04.01.2013 № 13-289-Н, вказавши, що останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013 і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015 (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Положеннями п. п. 3.3, 3.4. договору сторони погодили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані і скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна і вартість. Продавець не пізніше 8-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцю один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником і скріплений печаткою, або надати письмову мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору позивач поставив протягом січня 2013 - червня 2015 років, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 36100951,28 грн, доказом чого є акти приймання - передачі природного газу від 31.01.2013 за січень 2013 року, від 25.06.2014 за лютий 2013 року, від 31.03.2013 за березень 2013 року, від 30.04.2013 за квітень 2013 року, від 31.05.2013 за травень 2013 року, від 30.06.2013 за червень 2013 року, від 31.07.2013 за липень 2013 року, від 31.08.2013 за серпень 2013 року, від 30.09.2013 за вересень 2013 року, від 31.10.2013 за жовтень 2013 року, від 18.08.2014 за листопад 2013 року, від 31.12.2013 за грудень 2013 року, від 22.09.2014 за січень 2014 року, від 28.02.2014 за лютий 2014 року, від 28.10.2014 та від 31.03.2014 за березень 2014 року, від 30.04.2014 за квітень 2014 року, від 31.05.2014 за травень 2014 року, від 30.06.2014 за червень 2014 року, від 31.07.2014 за липень 2014 року, від 31.08.2014 за серпень 2014 року, від 30.09.2014 за вересень 2014 року, від 31.10.2014 за жовтень 2014 року, від 30.11.2014 за листопад 2014 року, від 31.12.2014 за грудень 2014 року, від 31.01.2015 за січень 2015 року, від 28.02.2015 за лютий 2015 року, від 31.03.2015 за березень 2015 року, від 30.04.2015 за квітень 2015 року, від 31.05.2015 за травень 2015 року, від 30.06.2015 за червень 2015 року (а. с. 30 - 60).

Згідно з п. 6.1 договору (в редакції змін, внесених додатковими угодами № 2 від 31.12.20163 та № 3 від 28.04.2014), сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

В процесі розгляду справи суд встановив, що частина боргу із загальної суми поставки газу у розмірі 36100951,28 грн була сплачена відповідачем власними коштами, а залишок боргу був погашений на державному рівні, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 та спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету № 403 від 18.02.2013 на суму 649548,54 грн, № 965 від 18.04.2013 на суму 561564,05 грн, № 1522 від 19.08.2013 на суму 250000,00 грн, № 1616 від 17.09.2013 на суму 70000,00 грн, № 1791 від 17.10.2013 на суму 250000,00 грн, № 1982 від 18.11.2013 на суму 374653,00 грн, № 863 від 15.04.2014 на суму 657631,00 грн, № 1377 від 17.06.2014 на суму 361000,00 грн, № 1470 від 27.06.2014 на суму 1009406,00 грн, № 1602 від 17.07.2014 на суму 280000,00 грн, № 1759 від 21.08.2014 на суму 208854,00 грн, № 1850 від 17.09.2014 на суму 54385,92 грн, № 2066 від 17.10.2014 на суму 9977,79 грн, № 2667 від 17.10.2014 на суму 53018,00 грн, № 2272 від 20.11.2014 на суму 529970,00 грн, № 2273 від 20.11.2014 на суму 76732,00 грн, № 2462 від 17.12.2014 на суму 1000390,00 грн, № 2463 від 17.12.2014 на суму 597597,00 грн, № 115 від 20.01.2015 на суму 511713,00 грн, № 432 від 20.02.2015 на суму 976419,00 грн, № 435 від 20.02.2015 на суму 291533,00 грн, № 702 від 20.03.2015 на суму 703318,00 грн, № 703 від 20.03.2015 на суму 82675,00 грн, № 1177 від 20.05.2015 на суму 1712489,00 грн, № 1179 від 20.05.2015 на суму 2000000,00 грн, № 1407 від 18.06.2015 на суму 1009596,00 грн, № 1577 від 16.07.2015 на суму 20480,59 грн, № 1578 від 16.07.2015 на суму 28503,45 грн, № 1579 від 16.07.2015 на суму 378554,04 грн, № 1967 від 18.09.2015 на суму 534877,41 грн, № 2945 від 17.12.2015 на суму 2912668,00 грн, № 2946 від 17.12.2015 на суму 701611,00 грн, № 69 від 19.01.2016 на суму 1263000,00 грн (а. с. 6 - 169 у т. 2).

В розділах 2, 3 вказаних спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків та визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Таким чином, передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися порядок і строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13-289-Н від 04.01.2013.

Судом встановлено, що на підставі спільних протокольних рішень було погашено заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу на загальну суму 20122164,79 грн. Грошові кошти в зазначеній сумі були перераховані відповідачем позивачу, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями платіжних доручень.

Відповідно до наявного в матеріалах справи акту звірки розрахунків, підписаного та скріпленого печатками обох сторін (а. с. 14 - 47 у т. 3), отримані позивачем субвенції в загальному розмірі 20122164,79 грн зараховувались в порядку черговості (хронологічному порядку) в рахунок оплати газу за місяць, заборгованість за яким існувала на момент надходження кожного платежу окремо та з урахуванням визначеного відповідачем призначення платежу, а саме:

- 649548,54 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у січні 2013 року;

- 561564,05 грн, 250000,00 грн, а також 36654,43 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 70000,00 грн, було зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у березні 2013 року;

- 33345,57 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 70000,00 грн та 250000,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у квітні 2013 року;

- 61516,54 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 374653,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у червні 2013 року;

- 157899,79 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 374653,00 грн зараховано в рахунок повної оплати газу, спожитого у липні 2013 року;

- 155236,67 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 374653,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у серпні 2013 року;

- 312667,49 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 1009406,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у листопаді 2013 року;

- 696738,49 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 1009406,00 грн, 280000,00 грн, 208854,00 грн, 54385,92 грн, 53018,00 грн та 9977,79 грн зараховано в рахунок повної оплати газу, спожитого у грудні 2013 року;

- 582581,73 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 657631,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у січні 2014 року;

- 75049,27 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 657631,00 грн та 361000,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у лютому 2014 року;

- 76732,00 грн та 510473,41 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 529970,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у квітні 2014 року;

- 19496,59 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 529970,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у травні 2014 року;

- 317283,10 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 597597,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у липні 2014 року;

- 280313,90 грн частину суми різниці в тарифах із загальної суми 597597,00 грн та 55819,22 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 1000390,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у серпні 2014 року;

- 473341,74 грн частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 1000390,00 грн зараховано в рахунок повної оплати газу, спожитого у вересні 2014 року;

- 471229,04 грн частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 1000390,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у жовтні 2014 року;

- 511713,00 грн, 291533,00 грн та 112804,20 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 976419,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у листопаді 2014 року;

- 863614,80 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 976419,00 грн, 703318,00 грн та 82675,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у грудні 2014 року;

- 151865,76 грн частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 1712489,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у січні 2015 року;

- 1560623,24 грн частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 1712489,00 грн та 587072,22 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 2000000,00 грн зараховано в рахунок повної оплати газу, спожитого у лютому 2015 року;

- 1412927,78 грн частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 2000000,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у березні 2015 року;

- 1009596,00 грн, 20480,59 грн, 28503,45 грн, 378554,04 грн та 534877,41 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у квітні 2015 року;

- 701611,00 грн та 2560948,92 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 2912668,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у травні 2015 року;

- 351719,08 грн частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 2912668,00 грн, 1263000,00 грн та 0,02 грн як частину із суми отриманої різниці в тарифах у розмірі 1009406,00 грн зараховано в рахунок часткової оплати газу, спожитого у червні 2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що позов у даній справі заявлено позивачем з підстав порушення ПАТ "Коростишівгаз" строків оплати поставленого йому природного газу, визначених у п. 6.1 договору. Заявлені до стягнення пеня, інфляційні втрати та 3% річних розраховані позивачем щодо періодів заборгованості, визначених з 20-го числа місяця, що слідує за місяцем поставки газу.

Відповідач, згідно з уточненим відзивом на позовну заяву від 17.05.2016, з розрахунком позивача щодо нарахованих штрафних санкцій не погоджується, вважає, що оскільки окремі акти приймання-передачі газу, а саме: за лютий, листопад 2013 року, січень, березень 2014 року підписані сторонами лише 25.06.2014, 18.08.2014, 22.09.2014 та 28.10.2014 відповідно, звідси граничним терміном виконання зобов'язань є 20.07.2014, 20.09.2014, 20.10.2014 та 20.11.2014, тоді як в розрахунку позивача вказано - 20.03.2013, 20.12.2013, 20.02.2014 та 20.04.2014.

Слід зазначити, що спір між сторонами виник в зв'язку з тим, що позивач та відповідач по-різному, витлумачуючи зміст пунктів 3.4 та 6.1 договору, неоднаково розуміють термін виконання зобов'язання з оплати щомісячно поставленого газу.

Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦК України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Так, ч. 1 ст. 530 ЦК України регламентовано, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 6.1 договору (зі змінами) передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 692 ЦК України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, пунктом 6.1 договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч. 1 ст. 530 ЦК України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу протягом певного терміну після підписання позивачем акта приймання-передачі газу чи після повернення примірника оригінала акта покупцю.

Дійсно, згідно з п. 3.4 договору, акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п. 6.1 цього договору, несвоєчасне підписання продавцем актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Тобто настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання вказаних актів, чим спростовуються доводи відповідача про зворотне.

Отже, пункт 6.1 договору та його інші положення не ставлять обов'язок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу. Звідси прострочення грошового зобов'язання відповідача за договором не пов'язане з моментом реального підписання сторонами відповідного акту.

Також слід зауважити, що умови договору не містять жодних застережень з цього приводу, зокрема, щодо можливості відліку 20-денного строку оплати з дня підписання акта приймання-передачі газу чи з дня одержання підписаного акта покупцем. Тому час підписання сторонами відповідного акту ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобов'язанням відповідача.

Судом в процесі розгляду справи було встановлено відсутність спору між сторонами щодо фактичних обсягів та строків щомісячної поставки газу протягом спірного періоду, тому прострочення в оформленні окремих актів приймання-передачі газу (за лютий, листопад 2013 року, січень, березень 2014 року) не може змінювати конкретний строк оплати, визначений пунктом 6.1 договору.

У зв'язку з цим, судом враховано, що акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, тому виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником, незважаючи на запізніле підписання актів за лютий, листопад 2013 року, січень, березень 2014 року.

Таким чином зі змісту спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд не вбачає підстав, які б певним чином заважали або впливали б на виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості газу у строк, встановлений п. 6.1 договору, а прострочення щодо підписання актів не може бути умовою для відстрочення виконання грошового зобов`язання відповідачем, оскільки саме відповідач спочатку складає акт та обізнаний про обсяг спожитого у відповідному місяці природного газу за показниками лічильників (п. п. 3.4, 4.1 договору).

З огляду на викладене суд вважає, що, не врахувавши приписи ч. 1 ст. 530 та ч. 1 ст. 692 ЦК України, відповідач дійшов помилкового висновку про те, що обставини прострочення підписання позивачем актів приймання-передачі газу за лютий, листопад 2013 року, січень, березень 2014 року та їх несвоєчасного повернення відповідачу, а саме з недотриманням 8-денного терміну, передбаченого п. 3.4 договору, вказують на встановлення іншого строку платежу за поставлений газ, оскільки наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично поставленого природного газу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зобов'язання з оплати поставленого газу виконав у повному обсязі, однак з простроченням термінів платежів (а. с. 86 - 102, 140 - 189 у т. 1). В той же час, суд встановив, що станом на момент звернення до суду з даним позовом (22.01.2016, а.с.115 у т. 1) борг відповідача за поставку природного газу складав 459,35 грн. Вказана сума боргу обрахована з урахуванням здійснених відповідачем поточних платежів в оплату природного газу протягом спірного періоду виникнення заборгованості, вказаного у позовній заяві, та сум, перерахованих позивачу, на підставі спільних протокольних рішень.

Згідно з наданого до справи акту звірки розрахунків випливає, що борг у розмірі 459,35 грн був оплачений відповідачем після порушення провадження у справі, а саме: 05.02.2016.

З огляду на викладене, суд вбачає обґрунтованими доводи відповідача щодо наявності підстав для припинення провадження у справі в цій частині на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Щодо іншої суми основного боргу, про припинення провадження по якій відповідачем заявлено відповідне клопотання (а. с. 206 - 246 у т. 2), суд вважає такі вимоги необґрунтованими, оскільки вказує про необхідність відмови в позові в частині стягнення 5141511,32 грн основного боргу, з огляду на погашення даної суми заборгованості по простроченим зобов'язанням до моменту звернення до суду з даним позовом (4877279,02 грн по спільним протокольним рішенням № 1470 від 27.06.2014 (залишок на суму 0,02 грн), № 2945 від 17.12.2015 (на суму 2912668,00 грн), № 2946 від 17.12.2015 (на суму 701611,00 грн), № 69 від 19.01.2016 (на суму 1263000,00 грн) + 264232,30 грн (власні кошти)).

Розглядаючи питання щодо законності та обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних, господарський суд приймає до уваги, що згідно з п. 7.2 договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 до договору, а. с. 17 19 у т. 1), у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (Розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Також приписами статті 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача (а. с. 61 - 85 у т. 1), розмір нарахованої до стягнення з відповідача пені складає 1744428,61 грн, 3% річних - 253275,51 грн, інфляційних втрат - 2075831,26 грн. Нарахування здійснено на всі суми заборгованості, що виникли в період дії договору купівлі-продажу.

Відповідач надав суду проведений ним контр розрахунок заявлених позивачем сум пені, 3% річних та інфляційних, за яким вважає, що позивач має право на нарахування йому лише 122,11 грн пені, 7,55 грн річних та 17,49 грн втрат від інфляції. Обґрунтовуючи правомірність власного контр розрахунку, відповідач вказує, що дані нарахування можуть бути здійснені лише починаючи з 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на складові суми боргу, які існували станом на дату закінчення строку дії договору, тобто з 20.07.2015 на суму боргу у розмірі 459,35 грн.

При перевірці розрахунку позивача відповідно до поданих сторонами до справи доказів, в т.ч. порівнявши дані відповідача і позивача щодо здійснених платежів, і з'ясувавши достовірне їх відображення у розрахунку позивача, господарський суд враховує наступне.

Статтею 549 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання кредитор має право на отримання від боржника неустойки (штрафу, пені).

За ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зі змісту ст. 610 ЦК України випливає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за надані послуги з поставки природного газу, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Разом з тим, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню на підставі закону як вид відшкодування за завдані втрати незалежно від укладення договору.

Слід вказати, що для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України, у даному випадку необхідно, щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, відповідно до яких сторони змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до умов договору купівлі-продажу № 13-289-Н від 04.01.2013.

Натомість суд встановив, що позивач здійснив розрахунки за природний газ на суми заборгованості, що були сплачені за спільними протокольними рішеннями, що є невірним, оскільки суд вказує про відсутність правових підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, строк оплати якої змінений спільними протокольними рішеннями. Така позиція узгоджується з висновком Верховного Суду України наведеним, зокрема, у постановах від 11.11.2015 у справі № 927/1733/14 та від 01.07.2015 у справі № 924/1230/14, який згідно зі ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції.

У той же час, суд зазначає про право позивача на нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних на суми заборгованості, що не охоплюється спільними протокольними рішеннями, а є частиною вартості одержаного природного газу, яка була сплачена відповідачем за рахунок власних коштів з простроченням строків оплати, визначених договором купівлі-продажу.

До того ж, суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що право на нарахування штрафних санкцій виникає у позивача з 20.07.2015 виключно на суму боргу, що була сплачена відповідачем за поставку газу після настання вказаної дати, оскільки п. 7.2 договору сторони погодили умови настання відповідальності у вигляді сплати пені, а не суму простроченого платежу станом на 20.07.2015, на яку має бути здійснене нарахування. Таким чином, оскільки відповідач не здійснив повну оплату фактично отриманого за договором природного газу до 20.07.2015, позивач має право на нарахування пені на всю суму простроченого платежу, здійсненого з порушенням строку, встановленого п. 6.1. договору.

Здійснивши перерахунок пені та 3% річних щодо обґрунтованості стягнення з відповідача сум у розмірі 1744428,61 грн та 253275,51 грн, судом було встановлено, що при їх перерахунку, в межах визначеного позивачем періоду нарахування, останнім при визначенні суми пені та річних було безпідставно включено день фактичної сплати суми заборгованості в період часу, за який здійснюється їх нарахування (п. 1.9 постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14).

Також здійснивши перерахунок пені та річних по кожному акту поставки природного газу окремо, за період з моменту виникнення по дату погашення заборгованості, з урахуванням здійснених відповідачем проплат, суд дійшов висновку, що при нарахуванні пені та 3% річних позивачем, всупереч ч. 5 ст. 254 ЦК України, було невірно визначено початок періоду їх нарахування за зобов'язаннями квітня, вересня 2013 року, березня, червня 2014 року, березня та червня 2015 року, оскільки не враховано, що якщо останній день оплати за надані послуги з поставки газу припадає на вихідний день, то останнім днем виконання боржником свого зобов'язання вважається перший наступний за ним робочий день. До того ж, позивачем здійснено нарахування пені та 3% річних у місяці, за які прострочка у виконанні грошового зобов'язання була відсутня повністю у зв`язку зі зміною строків оплати за спільними протокольними рішеннями (за зобов'язаннями липня, грудня 2013 року, серпня, вересня 2014 року, лютого 2015 року).

За таких обставин, враховуючи наявність передбачених договором підстав для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені та річних, а також перевіривши правильність їх нарахування за визначений позивачем період прострочки, суд дійшов висновку, що розмір обґрунтовано заявленої до стягнення з відповідача пені складає 708536,22 грн, а 3% річних - 94208,63 грн.

Таким чином у стягненні на користь позивача 1035892,39 грн пені та 159066,88 грн 3% річних суд відмовляє.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку інфляційних втрат, позивач просить стягнути з відповідача їх суму у розмірі 2075831,26 грн.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок суми, на яку збільшився розмір боргу внаслідок інфляційних процесів, суд дійшов висновку, що обґрунтовано заявленою до стягнення сума інфляційних втрат становить 553725,82 грн, а в розрізі по місяцях: 134,33 грн за серпень 2013 року, 781,84 грн за вересень 2013 року, 2615,91 грн за жовтень 2013 року, 1623,48 грн за листопад 2013 року, 9466,92 грн за січень 2014 року, 33081,16 грн за лютий 2014 року, 80096,70 грн за березень 2014 року, 2000,08 грн за квітень 2014 року, 36272,80 грн за травень 2014 року, 26123,71 грн за червень 2014 року, 79,38 грн за липень 2014 року, 9435,88 грн за жовтень 2014 року, 21902,75 грн за листопад 2014 року, 39742,54 грн за грудень 2014 року, 286085,32 грн за січень 2015 року, 4283,02 грн за березень 2015 року.

Судом встановлено, що при розрахунку інфляційних нарахувань позивачем не було враховано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції має визначатися з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав би бути здійснений, а не на конкретну дату місяця (постанова Пленуму ВГС України від 17.12.2013 № 14). Також позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у місяці, за які прострочка у виконанні грошового зобов'язання була відсутня повністю (за зобов'язаннями липня, грудня 2013 року, серпня, вересня 2014 року, лютого 2015 року).

З огляду на вище викладене, суд вважає, що у стягненні 1522105,44 грн інфляційних втрат слід відмовити, оскільки їх заявлено до стягнення безпідставно.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердженими належними доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на суму 1356470,67 грн, з яких: 708536,22 грн пені, 94208,63 грн 3% річних та 553725,82 грн інфляційних втрат. У стягненні 5141511,32 грн основного боргу, 1035892,39 грн пені, 159066,88 грн 3% річних та 1522105,44 грн інфляційних втрат суд відмовляє. В частині стягнення 459,35 грн основного боргу провадження у справі суд припиняє на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Коростишівгаз" (12501, Житомирська обл., Коростишівський район, місто Коростишів, вул. Київська, будинок 55, ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, місто Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ): 708536,22 грн пені, 553725,82 грн втрат від інфляції, 94208,63 грн 3% річних, 20353,95 грн судового збору.

3. В частині стягнення 459,35 грн основного боргу провадження у справі припинити.

4. В іншій частині в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.12.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам - рек. з повід.