КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Справа№ 911/2795/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача 1 - не з'явився

від відповідача 2 - Носенко І.П. (довіреність б/н від 18.11.2016 р.)

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства «Промінь»

на рішення господарського суду Київської області від 29.09.2016 р.

у справі №911/2795/16 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп»

2. Фермерського господарства «Промінь»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» та Фермерського господарства «Промінь» про стягнення з відповідачів солідарно 29,92 грн. 3% річних, стягнення з відповідача-2 75,60 грн. інфляційних втрат, 429,68 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 21,68 грн. пені та стягнення солідарно з відповідачів 700,00 грн. адвокатських витрат.

В ході розгляду даної справи в суді першої інстанції позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просив стягнути солідарно з відповідачів 729,92 грн. 3% річних, стягнути з відповідача-2 455,28 грн. 3% річних, 1875,60 грн. інфляційних втрат, 4429,68 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 376,22 грн. пені, 70372,98 грн. штрафу, стягнути солідарно з відповідачів 4000,00 грн. адвокатських витрат.

Рішенням господарського суду Київської області від 29.09.2016 р. позов задоволено повністю. Солідарно стягнуто з відповідачів 455,28 грн. 3% річних. Стягнуто з відповідача-2 1875,60 грн. інфляційних втрат, 4429,68 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 376,22 грн. пені, 70372,98 грн. штрафу та 5586,83 грн. судових витрат. Стягнуто з відповідача-1 25,09 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач-2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти постанову, якою рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з відповідача-2 729,92 грн. 3% річних, 455,28 грн. 3% річних, 1875,60 грн. інфляційних втрат, 4429,68 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 376,22 грн. пені, 70372,98 грн. штрафу та 5586,83 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо відповідача-2, в іншій частині рішення залишити без змін.

Представник позивача був присутнім у судовому засіданні 12.12.2016 р. та надав пояснення по суті спору, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення без змін.

Представники позивача та відповідача-1 в судове засідання 15.12.2016 р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників позивача та відповідача-1.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами від 14.11.2016 р. та 05.12.2016 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників позивача та відповідача-1 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-2, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

01.03.2010 р. між ТОВ «Корпорація Агросинтез» та ФГ «Промінь» був укладений договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК010310/1, згідно пункту 1.1. розділу 1 якого у строки, зумовлені договором «Постачальник» зобов'язується поставити та передати у власність покупця насіннєвий матеріал та хімічні засоби рослин, а покупець зобов'язується прийняти товар, сплатити проценти за користування товарним кредитом та ціну товару відповідно до умов договору (додаткових угод та специфікацій до нього).

У відповідності до п. 2.1 розділу договору найменування (асортимент) товару, його кількість, ціна за одиницю та ціна всього товару наведені у специфікаціях до договору, які є невід'ємними його частинами. Ціна товару, що вказана у специфікаціях, визначена на дату укладення договору. Згідно п. 2.3 розділу 2 договору вартість договору складається із суми всіх специфікацій, підписаних в рамках цього договору, в яку включається ціна товару та проценти за користуванням товарним кредитом.

Згідно п.п. 6.1. 6.2 розділу 6 договору відповідно покупець зобов'язується оплатити продавцю товар у строки та в розмірах, що вказані у специфікаціях; оплата товару здійснюється в українських гривнях в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на поточний рахунок постачальника. Підставою платежу є даний договір.

У відповідності до п. 6.3 договору, всі витрати по перерахуванню грошових коштів несе покупець. Товар вважається оплаченим покупцем, а грошові кошти перерахованими, у момент надходження грошей на поточний рахунок постачальника.

У підпункті 7.1.1 п. 7.1 договору передбачено, що покупець зобов'язується оплатити товар та сплатити проценти за користування товарним кредитом у порядку, згідно з договором, та у строки і у розмірах, згідно із специфікаціями.

Згідно п. 9.1 договору, останній набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом року з моменту його укладання. Закінчення строку дії договору не звільняє покупця від виконання тих грошових зобов'язань, які залишилися невиконаними.

Судом встановлено, що відповідно до даних пунктів договору, специфікацій до нього та видаткових накладних, виписаних в період дії даного договору, відповідачу було поставлено позивачем товар на загальну суму 77640,00 грн., що підтверджується: видатковою накладною №А-00001246 від 08.04.2010 р. на суму 60000,00 грн.; видатковою накладною №А-00002111 від 13.05.2010 р. на суму 8820,00 грн.; видатковою накладною №А-00002174 від 13.05.2010 р. на суму 8820,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Корпорація Агросинтез» виконало свої обов'язки у повному обсязі. Претензій щодо якості чи кількості поставленого товару від ФГ «Промінь» на адресу ТОВ «Корпорація Агросинтез» не надходило.

Відповідно до специфікації №1 до даного договору, сторонами визначено порядок оплати вартості отриманого товару по специфікації №1: 12000,00 грн. перераховується не пізніше 12.03.2010 р.; 24000,00 грн. перераховується не пізніше 20.08.2010 р.; 24000,00 грн. перераховується не пізніше 20.10.2010 р.

Відповідно до специфікації №2 до даного договору, сторонами визначено порядок оплати вартості отриманого товару по специфікації №2: 3528,00 грн. перераховується не пізніше 21.05.2010 р.; 7056,00 грн. перераховується не пізніше 20.08.2010 р.; 7056,00 грн. перераховується не пізніше 20.10.2010 р.

З матерілів справи вбачається, що ФГ «Промінь» належним чином, своєчасно та в повному обсязі не виконало взяті на себе зобов'язання щодо проведення розрахунків у строки, визначені договором.

Станом на 30.12.2010 р. ФГ «Промінь» частково погасило заборгованість перед ТОВ «Корпорація Агросинтез» згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010310/1 від 01.03.2010 р.: - банківська виписка від 15.04.2010 р. на суму 12000,00 грн.; - банківська виписка від 22.07.2010 р. на суму 3528,00 грн.; - банківська виписка від 02.09.2010 р. на суму 31056,00 грн.

Таким чином, станом на 30.12.2010 р. заборгованість ФГ «Промінь» перед ТОВ «Корпорація Агросинтез» згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010310/1 від 01.03.2010 р. із врахуванням відсотків за користування товарним кредитом складала 21 608,21 грн.

Заборгованість за отриманий товар ФГ «Промінь» перед ТОВ «Корпорація Агросинтез» згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010310/1 від 01.03.2010 р. у вказаному розмірі була погашена відповідачем-2 10 лютого 2011 року. Вказане підтверджується банківською випискою з особового рахунку відповідача-2 (а.с. 33).

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Корпорація «Агросинтез» у січні 2011 року зверталось до господарського суду Одеської області з позовом до ФГ «Промінь» про стягнення 31608,21 грн. основного боргу, 1146,26 грн. пені, 23457,66 штрафу, 93,17 грн. інфляційних втрат та 14116,56 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами. Також, в матеріалах справи міститься заява ТОВ «Корпорація «Агросинтез» в порядку ст. 78 ГПК України, в якій ТОВ «Корпорація «Агросинтез» зазначає, що ФГ «Промінь» розрахувалось з ним у повному обсязі, у зв'язку з чим ТОВ «Корпорація «Агросинтез» вважає за можливе відмовитись від позову та просить припинити провадження по справі №3/17-255-2012.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити.

Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 515 ЦК України).

15.11.2012 р. між ТОВ «Корпорація Агросинтез» та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» було укладено угоду №15-11/12-90 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України). Розділом 1 даної угоди, встановлено, що первісний кредитор (ТОВ «Корпорація Агросинтез») відступає новому кредитору (ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс») право вимоги виконання Фермерським господарством «Промінь», зобов'язання щодо сплати розміру заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3%-річних, інфляційних витрат, штрафу, набутих ТОВ «Корпорація Агросинтез» на підставі договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010310/1 від 01.03.2010 р., у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ФГ «Промінь» грошового зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010310/1 від 01.03.2010 р.

За умовами угоди №15-11/12-90 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 р., новий кредитор наділяється всіма правами первісного кредитора, що випливають з умов договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010310/1 від 01.03.2010 р., по відношенню до боржника щодо нарахування заборгованості (індексації ціни товару, дооцінки вартості товару, курсової різниці), штрафу, пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3%-річних, інфляційних витрат, у зв'язку з подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010310/1 від 01.03.2010 р. (п. 2.4. угоди).

На виконання умов даної угоди (п. 4.1.), ТОВ «Корпорація Агросинтез» було передано позивачу перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання відповідачем-2 обумовленого зобов'язання. У відповідності до п. 4.3. Угоди, ТОВ «Корпорація Агросинтез» повідомленням від про зміну кредитора у зобов'язані, належним чином повідомило ФГ «Промінь» про зазначені вище обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу передано вищезазначені вимоги у відповідності до норм чинного законодавства України з дотриманням положень ст. 514 ЦК України, у зв'язку з чим, позивач є належним та законним кредитором відповідача-2 щодо отримання нарахування пені, відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3%-річних, штрафу та інфляційних втрат за весь час існування несплаченої суми боргу.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 376,22 грн за період з 31.12.2010 р. по 09.02.2011 р. та штраф у розмірі 70372,98 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Належне виконання грошових зобов'язань покупцем забезпечено у вигляді сплати пені в розмірі 0,05 %, але не більше розміру встановленого законодавством, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Також, даним пунктом договору для покупця встановлено відповідальність за порушення терміну оплати у вигляді штрафу в розмірі 30 % вартості договору за кожний факт порушення терміну платежу (п. 8.2.3. договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Договором, сторони передбачили, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань за цим договором здійснюється до моменту їх виконання, а строк позовної давності по цих вимогах складає три роки.

Пунктом 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції зазначає, що мова йде про сукупність об'єктивних даних, що мають істотне значення при вирішення питання щодо зменшення розміру штрафу.

Слід зазначити, що сума штрафу значно більша (вдвічі) за суму заборгованості на яку було нараховано штраф.

Також, колегія суддів зазначає, що нарахування позивачем та стягнення судом з відповідача-2 сум інфляційних, річних та процентів за користування чужими коштами у значній мірі компенсує позивачеві негативні матеріальні наслідки неналежного виконання відповідачем-2 грошових зобов'язань.

У зв'язку з вищезазначеним, колегія суддів приходить до висновку про зменшення суми штрафу до розміру суми самої основної заборгованості у розмірі 31608,21 грн., яка й підлягає до задоволення.

Щодо суми пені, колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновокм суду першої інстанцїі, що позовна вимога про стягнення з відповідача-2 пені у розмірі 376,22 грн. є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача-2 455,28 грн. 3% річних, 1875,60 грн. інфляційних втрат та 4429,68 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Згідно ч. 5 ст. 694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства

Пунктом 8.5 договору передбачено, що згідно ч. 3 ст. 692, ст.ст. 694, 536 ЦК України, сторони домовились, що у разі прострочення сплати будь-якого платежу покупець сплачує постачальнику проценти за користування чужими грошовими коштами від простроченої суми за весь час прострочення, сума яких розраховується наступним чином: СП=(СПП*0,5*Д)/100, де СП сума процентів, що підлягає сплаті покупцем постачальнику, СПП сума простроченого платежу, Д кількість календарних днів прострочення платежу.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача-2 455,28 грн. 3% річних, 1875,60 грн. інфляційних втрат та 4429,68 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

07.04.2014 р., з метою забезпечення виконання зобов'язань за угодою №15-11/12-90 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 р., між ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (кредитор) та ТОВ «ПК Трейсервісгруп» (поручитель) було укладено договір поруки №07-04-2014-40, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку ФГ «Промінь» щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру 3% річних у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки та угоди, передбаченою ст. 2 цього договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору поруки, під основним договором в цьому договорі розуміють угоду №15-11/12-90 про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 р., укладену згідно договору поставки на умовах товарного кредиту №ТК010310/1 від 01.03.2010 р.

У розділах 3 та 4 договору поруки поручителем та кредитором погоджено обсяг відповідальності поручителя та розмір поруки.

Згідно п. 3.1. - відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру 3% річних у сумі 729,92 грн.

У разі порушення боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися з вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором (п. 4.1. договору поруки).

За змістом п. 6.1. договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

Статтею 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з статтею 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу приписів ст. 555 ЦК України, у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Положеннями ст. 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцїї, що позовна вимога про стягнення солідарно з відповідачів 729,92 грн 3% річних є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

В ході розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, представником відповідача-2 була подана заява про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що з матеріалів справи, а також з пояснень представника відповідача-2 у судовому засіданні зрозуміло, що останній був обізнаний про наявність данного спору в суді першої інстанції, проте у судове засідання не з'являвся та не скористався своїм правом на подання такої заяви в суді першої інстанції без поважних причин. З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що в даному випадку підстави для задоволення заяви відповідача-2 про застосування строку позовної давності до позовних вимог ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) відсутні, а тому остання не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката в розмірі 4000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження своїх вимог в цій частині позивачем зазначено, що договір №08-06-2016 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 08.06.2016 р., акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 15.09.2016 р., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3888 від 29.10.2009 р., оригінал платіжного доручення на суму 4000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013 р. передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом ч. 3 ст. 48, ч. 5 ст. 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами ч. 5 ст. 49 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, непов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи (п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 р.).

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, витрати, які поніс позивач сплативши за адвокатські послуги в розмірі 4000,00 грн., згідно договору №08-06-2016 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 08.06.2016 р. адвокату Грищенко О.М. є адвокатськими витратами відповідно до ст.44 ГПК України, а згідно ст. 49 ГПК України - стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує за рахунок іншої сторони адвокатські витрати.

Як передбачено п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати за розгляд справи, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідачів порівну в частині солідарної вимоги (729,92 грн.), решта судових витрат покладається на відповідача-2.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення господарського суду Київської області від 29.09.2016 р. в частині позовних вимог про стягнення штрафу.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, п. 4 ч. 1 ст. 103, п. 1 ч. 1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Промінь» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Київської області від 29.09.2016 р. у справі №911/2795/16 скасувати частково.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Солідарно стягнути з Фермерського господарства «Промінь» (68443, Одеська обл., Арцизький р-н, с. Холмське, вул. Соборна, 99, код 24759563) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 729 (сімсот двадцять дев'ять) гривень 92 копійки 3% річних.

Стягнути з Фермерського господарства «ПРОМІНЬ» (68443, Одеська обл., Арцизький р-н, с. Холмське, вул. Соборна, 99, код 24759563) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 455 (чотириста п'ятдесят п'ять) гривень 28 копійок 3% річних, 1875 (одна тисяча вісімсот сімдесят п'ять) гривень 60 копійок інфляційних втрат, 4429 (чотири тисячі чотириста двадцять дев'ять) гривень 68 копійок відсотків за користування чужими грошовими коштами, 376 (триста сімдесят шість) гривень 22 копійки пені, 31608 (тридцять одну тисячу шістсот вісім) гривень 21 копійку штрафу та 2875 (дві тисячі вісімсот сімдесят п'ять) гривень 14 копійок судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 17,24 (сімнадцять) грн. судових витрат.

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду Київської області.

Справу №911/2795/16 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець