ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.12.2016 Справа № 904/8688/16

За позовом Приватного підприємства "АДАМАНТ-Я", м. Полтава

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ", м. Марганець, Дніпропетровська область

про стягнення 1 905 941,37 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 В - представник (дов. № 16-06/2015 від 16.06.2016)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "АДАМАНТ-Я" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ" про стягнення 1 905 941,37 грн. за договором № 7/7 від 23.03.2010, з яких 1 531 047,00 грн. інфляційні втрати, 374 894,37 грн. 3 % річних. Також позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 180 000 грн.

Позовні вимоги, мотивовані тим, що відповідачем своєчасно не виконано зобов'язання по договору підряду № 7/7 від 23.03.2010.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2016, порушено провадження у справі, а розгляд призначено у судовому засіданні на 05.12.2016.

В межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, розгляд справи було відкладено з 05.12.2016 на 20.12.2016.

06.12.2016 судом було зроблено запит про надання для огляду в судовому засіданні справи №13/5005/11720/2011 за позовом Приватного підприємства Адамант-Я до товариства з обмеженою відповідальністю Мегапромекологія про стягнення 2975875,31 грн.

07.12.2016 справу №13/5005/11720/2011 було передано судді Золотарьовій Я.С. для огляду в судовому засіданні, призначеному на 20.12.2016.

20.12.2016 представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Подав через канцелярію суду письмові пояснення, в яких зазначив, що в актах приймання - передачі виконаних робіт, підписаних на виконання договору підряду відсутня конкретна дата їх підписання позивачем вважалося, що вони підписані у останній день відповідного місяця, що не заперечувалось відповідачем та підтверджується актом звірки розрахунків підписаного обома сторонами.

Представник відповідача в призначене судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи, в обґрунтування якого посилався на те, що 16.12.2016 було змінено представника, в зв'язку з чим необхідним є надання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи та перевірки розрахунків. Крім того, відповідач вказав, що новий представник 20.12.2016 об 11:30 буде приймати участь у судовому засіданні в Дніпропетровському окружному адміністративному суді, в зв'язку з чим не може з'явитись в судове засідання для розгляду цієї справи.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача, оскільки воно не підтверджено належними доказами, не надано доказів щодо неможливості участі іншого представника в судовому засіданні. Також суд зазначає, що з дати видачі довіреності (з 16.12.2016) до судового засідання (20.12.2016) у відповідача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи, перевірки розрахунків та надання до суду обґрунтованого відзиву на позов. Крім того, ухвалою суду від 05.12.2016 розгляд справи вже було відкладено, в зв'язку з неявкою представника відповідача, а також, беручи до уваги, що суд обмежений встановленим ст. 69 ГПК України строком вирішення спору, суд вважає за необхідне відхилити клопотання відповідача про відкладення розгляду та розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 20.12.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2011 у справі №13/5005/11720/2011 позов задоволено повністю, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Мегапромекологія" на користь приватного підприємства "Адамант - Я" 2 086 345 грн. 02 коп. - основного боргу, 173 349 грн. 94 коп. - пені, 25 500 грн. 00 коп. витрат по сплаті державного мита та 236 грн. 00 коп. витрат по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2011 у справі №13/5005/11720/2011 було залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.02.2012.

Отже, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2011 у справі №13/5005/11720/2011 - є таким, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зазначеним рішенням суду від 11.10.2011 та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.02.2012 у справі №13/5005/11720/2011, встановлено такі обставини:

23.03.2010 між ПП Адамант-Я (позивач) та ТОВ Мегапромекологія (відповідач) укладено договір підряду № 7/7 від 23.03.2010.

Згідно п. 1.1. договору позивач зобов'язується виконати роботи з монтажу тимчасової дослідно - дослідної фабрики по збагаченню марганцевої руди шламосховища ім. Максімова, м. Марганець, а відповідач зобов'язується прийняти й оплатити роботи в порядку та строки, передбачені договором.

Відповідно до п. 2.3. договору оплата по цьому договору проводиться, як за передоплатою, так і протягом 20 - ти днів після підписання актів виконаних робіт.

Акт здачі - приймання виконаних робіт підписаний 30.07.2010.

Згідно п. 7.1 договору, договір вступає в силу з моменту підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Позивач здійснив підрядні роботи з монтажу тимчасової дослідно-дослідної фабрики по збагаченню марганцевої руди шламосховища ім. Максімова, м. Марганець, що підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в): за липень 2010р. на суму 1 131 228,73грн.; за липень 2010р. на суму 551 193,57грн.; за вересень 2010р. на суму 324 684, 04 грн.; за вересень 2010р. на суму 440 769,00 грн.; за вересень 2010р. на суму 443 097, 32 грн.; за вересень 2010р. на суму 279 537,64 грн.; за вересень 2010р. на суму 194 334,41 грн.

Відповідачем не було заявлено претензій щодо строків та якості виконаних робіт.

Позивачем та відповідачем підписано відповідні довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3).

Акти приймання виконаних підрядних робіт та довідки про їх вартість підписані повноважними представниками підрядника та замовника, скріплені печатками підприємств.

Позивачем було придбане трансформаторне обладнання для виконання робіт монтажу тимчасової дослідно-дослідної фабрики по збагаченню марганцевої руди шламосховища ім. Максімова, м. Марганець на суму 147 500, 02 грн., що підтверджується видатковою накладною №А-00000006 від 22.07.2010р. та актом-приймання передачі обладнання замовнику.

В порушення умов договору відповідач виконав свій обовязок по оплаті лише частково, сплативши 1 426 000, 00 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками.

Таким чином, заборгованість відповідача складає 2 086 345, 02 грн. (вартість робіт та обладнання 3 512 345, 02грн. оплата 1 426 000,00грн.).

Зазначеним судовим рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2011 у справі №13/5005/11720/2011 встановлений факт невиконання відповідачем зобов'язань за укладеним між сторонами договором підряду № 7/7 від 23.03.2010, в частині оплати виконаних позивачем робіт на суму 2 086 345 грн. 02 коп. За порушення строків оплати позивачем було нараховано, а судом було стягнуто з відповідача 173 349 грн. 94 коп. - пені.

26.10.2011 року на примусове виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2011 року видано наказ.

Згодом, 10.07.2012 року господарським судом Дніпропетровської області за заявою Приватного підприємства "Адамант - Я" було порушено провадження у справі №34/5005/5844/2012 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегапромекологія", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2016 року по справі №34/5005/5844/2012 затверджено мирову угоду.

На виконання мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.08.2016 року по справі № 34/5005/5844/2012 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегапромекологія" було сплачено на користь Приватного підприємства "Адамант - Я" кредиторські вимоги четвертої черги в сумі 2 086 345,02 грн. та кредиторські вимоги шостої черги в сумі 173 349,94 грн., що відповідала сумам 2 086 345,02 грн. заборгованості за договором підряду № 7/7 від 23.03.2010 року та 173 349,94 грн. пені, стягнутих, відповідно до рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2011 року по справі №13/5005/11720/2011.

Отже, стягнута вищевказаним рішенням суду заборгованість була сплачена відповідачем 01.09.2016 у повному обсязі.

В зв'язку порушенням відповідачем строків оплати виконаних робіт за договором підряду № 7/7 від 23.03.2010 у сумі 2 086 345,02 грн., що було встановлено рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2011 року по справі №13/5005/11720/2011, позивач нарахував і просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 1 531 047,00 грн. та 3% річних у розмірі 374 894,37 грн., які передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та не були заявлені позивачем при розгляді справи №13/5005/11720/2011, що і стало причиною виникнення спору.

Приймаючи рішення господарський суд виходив з наступного.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вказано, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Положеннями ст. 229 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Наявність рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2011 року по справі №13/5005/11720/2011, не звільняло відповідача як боржника від відповідальності за несвоєчасне невиконання грошового зобов'язання за договором підряду від № 7/7 від 23.03.2010, а також не позбавляє права позивача, як кредитора на отримання коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за вказаним договором.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати в розмірі 1531047,00 грн. за період прострочення з вересня 2010 року по липень 2016 та 3% річних у розмірі 374894,37 грн. за період прострочення з 21.08.2010 по 31.08.2016.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

У п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань №14 від 17.12.2013 року вказано, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, вважає їх обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

До матеріалів справи позивачем надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 2698 від 07.11.2007 на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 62), договір про надання правової допомоги № 16-06/2015 від 16.06.2015, укладений між позивачем і адвокатом ОСОБА_1

Відповідно до п.1.1. договору, адвокат зобов'язується надати клієнту правову допомогу, пов'язану з будь-яким питанням, які виникають у клієнта, у тому числі, пов'язані з досудовим та/чи судовим вирішенням спірних взаємовідносин з третіми особами.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що розмір гонорару, що сплачується клієнтом на користь адвоката є конфіденційною інформацією та узгоджується сторонами окремо у додатковій угоді до даного договору.

05.09.2016 між позивачем і адвокатом ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №3 до договору про надання правової допомоги № 16-06/2015 від 16.06.2015, відповідно до умов якої клієнт (позивач) доручає, а адвокат бере на себе зобов'язання надати клієнту послуги адвоката, пов'язані з представництвом інтересів клієнта у господарському суді Дніпропетровської області, як позивача по справі за позовом клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ" про стягнення 1 905 941,37 грн. за договором №7/7 від 23.03.2010, з яких 1 531 047,00 грн. інфляційні втрати, 374 894,37 грн. 3%.

Пунктом 2 додаткової угоди до договору сторони погодили доповнити п. 2 договору пунктами 2.2., 2.3. "п. 2.2. за послуги адвоката, пов'язані з представництвом інтересів клієнта у господарському суді Дніпропетровської області, як позивача по справі за позовом клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГАПРОМЕКОЛОГІЯ" про стягнення 1 905 941,37 грн. за договором №7/7 від 23.03.2010, з яких 1 531 047,00 грн. інфляційні втрати, 374 894,37 грн. 3% річних клієнт сплачує на користь адвоката гонорар який дорівнює 180 000 грн.

п. 2.3 Гонорар повинно бути сплачено адвокату протягом п'яти календарних днів з дати укладання даної додаткової угоди."

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У пункті 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» роз'яснено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

На підтвердження витрат у сумі 180 000,00 грн. на оплату послуг адвоката ОСОБА_1 позивачем надано акт №3 приймання-передачі виконаних послуг та квитанцію до прибутково касового ордеру б/н від 05.09.2016.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Проаналізувавши вищевказані докази суд зазначає таке.

Пунктом 5 листа Вищого господарського суду України від 14.07.2004р. № 01-8/1270 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2003 р. щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України", визначено, що статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. У контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами.

Правовідносини між позивачем та адвокатом з приводу готівкових розрахунків за надані адвокатські послуги регулюються Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. N 637 (надалі - Положення).

Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами (додаток 3) або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо (пункти 3.3, 3.4 Положення).

Видатковий касовий ордер або видаткова відомість для огляду у судове засідання позивачем не надані, копії вказаних документів не залучені до матеріалів справи.

Як вбачається з квитанції до прибуткового касового ордеру на суму 180000,00 грн., долученої до матеріалів справи, остання не містить всіх необхідних реквізитів первинного документу, зокрема печатки особи, що прийняла грошові кошти, в той час як на усіх документах, що надавались адвокатом ОСОБА_1 до матеріалів справи, містилась печатка адвоката.

Отже, квитанція до прибуткового касового ордера не є належним доказом того, що позивач поніс ці витрати.

Тому суд вважає, що позивачем не доведено факт понесення ним судових витрат на суму 180 000 грн.

При цьому судом також враховано, що справа та проведені адвокатом розрахунки є нескладними, а тому вимоги позивача про відшкодування витрат на послуги адвоката у розмірі 180 000 грн. є неспіврозмірними з ціною позову та складністю даного спору.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на викладене, враховуючи, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 було зобов'язано суд першої інстанції здійснити розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги, за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 49 ГПК України (Інформаційний лист Вищого господарського суду України № 01-06/704/2012 від 23.05.2012 р. "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір"), суд вважає за необхідне покласти судовий збір на відповідача, як на особу в наслідок дій якої виник спір (28589,12 (судовий збір за подання позову) + 1378 (судовий збір за подання апеляційної скарги) = 29967,12 грн.).

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82 85, 115 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегапромекологія" (53407, м. Марганець, вул. Спуск Набережний, 1, код 36759863) на користь Приватного підприємства "Адамант - Я" (37009, м. Полтава, вул. Зінківська, буд. 19, офіс 504, код 35285254) 1 531 047,00 грн. інфляційних втрат, 374 894,37 грн. 3 % річних та 29967,12 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 2612.2016.

Суддя ОСОБА_2