ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2016 р.Справа № 922/3744/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1 місцевої прокуратури №6, м.Харків в інтересах держави в особі позивача: ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, м. Харків
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Свіфт", м. Південне , відповідача-2: ОСОБА_1 районної державної адміністрації, м. Харків
про визнання недійсним договору та повернення земельної ділянки
за участю представників:

прокурор - Горгуль Н.В., посвідчення №036152 від 29.10.2015р.;

позивач - ОСОБА_2, довіреність №01-53/8827 від 17.11.2016р.;

відповідач-1 - ОСОБА_3, довіреність б/н від 14.12.2016р.;

відповідач-2 - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

03.11.2016р. Керівник ОСОБА_1 місцевої прокуратури №6 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної державної адміністрації до відповідача-1: ТОВ "Свіфт" та до відповідача-2: ОСОБА_1 районної державної адміністрації Харківської області про визнання договору недійсним та повернення земельної ділянки. В позові прокурор просить суд визнати недійсним договір оренди землі що належить до державної власності від 30.04.2010р. та зобовязати ТОВ "Свіфт" повернути земельну ділянку загальною площею 5,1149га, у тому числі: ставки 2,8781га, пасовища 2,1532га, інші захисні насадження 0,0140га, гідротехнічні споруди 0,0696га, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Березовської селищної ради Харківського району Харківської області. В обґрунтування позову прокурор вказує на те, що плату за земельну ділянку встановлено без проведення нормативної грошової оцінки. Це, на думку прокурора, є порушенням ч.1 ст.215, ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203, ч.1 ст.632 ЦК України, ст.ст. 289 Податкового кодексу України.

Прокурор позовні вимоги підтримує, в судовому засіданні просить позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 обласна державна адміністрація позов підтримує. Представник позивача в судовому засіданні просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач-1 ТОВ "Свіфт" проти позову заперечує, посилаючись на те, що земельна ділянка була надана відповідачеві-1 правомірно, із повним дотриманням усіх вимог законодавства, котрі були чинними на той час., в т.ч. вимог, щодо визначення оцінки земельної ділянки та визначення розміру орендної плати. Позов прокурора, на думку відповідача-1, ґрунтується на нормах закону, котрим прокурор намагається надати зворотну силу, що незаконно, а також на перекручуванні фактів та довільному їх тлумаченні. Заявлене у минулому судовому засіданні клопотанням (вх. №42443) про припинення провадження по справі, представник відповідача-1 не підтримує в частині непідвідомчості справи господарським судам, в іншій частині підтримує. Крім того, представник відповідача-1 звернувся до суду із заявою (вх. №43901 від 22.12.2016 р.), в якій просив суд застосувати позовну давність до позовних вимог прокуратури та відмовити в задоволенні позову.

Відповідач-2 ОСОБА_1 РДА в призначене судове засідання свого повноважного представника не направив, у наданих на адресу суду поясненнях (вх. 42631 від 13.12.2016р.), проти позову не заперечує та погоджується, що спірний договір оренди суперечить вимогам чинного законодавства, а саме не відповідає ст. 13 ЗУ "Про оцінку земель", яка передбачає обовязкове проведення нормативної грошової оцінки земель для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. У наданих поясненнях, відповідач-2 просить суд винести рішення по даній справі на розсуд суду, а розгляд справи провести за відсутності представника відповідача-2.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника сторін, всебічно та повно вивчивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд установив наступне.

Розпорядженням голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 24.03.2010 за № 2490 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "СВІФТ" для рибогосподарських потреб, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Березівської селищної ради Харківського району Харківської області та передано ТОВ "СВІФТ" в оренду строком на 49 років земельну ділянку загальною площею 5,1149 га, в тому числі під ставком - 2,8781 га, пасовищами - 2,1532 га, інших захисних насаджень 0,0140га, під гідротехнічними спорудами - 0,0696 га) за рахунок земель запасу, категорії водного фонду, для рибогосподарських потреб, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Березівської селищної ради Харківського району Харківської області.

30.04.2010р. між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією та ТОВ "СВІФТ", на підставі розпорядження голови ОСОБА_1 районної державної адміністрації від 24.03.2010 за № 2490, було укладено договір оренди строком на 49 років земельної ділянки загальною площею 5,1149 га, в тому числі під ставком - 2,8781 га, пасовищами - 2,1532 га, інших захисних насаджень 0,0140га, під гідротехнічними спорудами - 0,0696 га.

Договір, зареєстрований у ОСОБА_1 регіональній філії ДП Центу державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що в Державному реєстрі земель зроблено запис № 001 від 05.05.2010.

Згідно листа відділу Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області від 07.10.2016 технічна документація про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, переданої відповідачу, відсутні. Середня нормативна грошова оцінка 1 га пасовищ станом на 01.01.2016 р. по Харківському району складає 4.292,56 грн.

Прокурор у позові вказує на те, що спірна земельна ділянка передана в оренду з порушенням вимог ст. ст. 122, 124 Земельного кодексу України, спірний договір укладено з порушенням приписів ст. 13 Закону України "Про оцінку земель", ст. ст. 15, 21 Закону України "Про оренду землі" та в порушення вимог Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", а також суперечить нормам Податкового кодексу України, тобто незаконно, а тому договір оренди землі від 30.04.2010, укладений між відповідачами, підлягає визнанню недійсними, оскільки зміст правочину, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, не може суперечити Цивільному Кодексу України та іншим актам цивільного законодавства.

Такі обставини на думку прокурора свідчать про порушення прав і охоронюваних законом інтересів держави та є підставою для їх захисту у спосіб, вказаний в позовній заяві.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4. п.2.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акту, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що сторони спірного договору оренди дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, встановлених ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час укладення договору оренди землі від 30.04.2010 p.).

Так, згідно ст. 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час укладення договору оренди землі від 30.04.2010 p.), істотними умовами договору оренди є: зокрема, об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Таким чином, на час укладення спірного договору нормативна грошова оцінка землі не входила до переліку істотних умов договору оренди землі.

Орендна плата відповідно до ст. 21 Закону України Про оренду землі - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою; розмір, форма і строки внесення орендної плати встановлюються за згодою сторін в договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України Про плату за землю. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю"; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю".

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про плату за землю" (в редакції, яка діяла на час укладення договору оренди землі) податок за земельні ділянки, надані на землях водного фонду справляється у розмірі 0,3 відсотка від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області.

Статтею 19 Закону України "Про плату за землю" також було визначено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за угодою сторін у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності).

Так, пунктом 9 спірного договору оренди землі встановлено, що за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю щорічно орендну плату у розмірі не менше трьохкратного податку на землю, що в грошовому виразі становить 5685,60 грн. на рік.

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України нормами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії (пункт 10 договору оренди землі).

Строк, порядок внесення, умови перегляду та відповідальність за несплату орендної плати визначені пунктами 11, 12 та 13 договору оренди землі.

Невід'ємною частиною договору оренди землі, укладеного між відповідачами, є, зокрема розрахунок орендної плати за земельну ділянку.

Згідно Розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності, грошова оцінка яких не проведена, на 30 квітня 2010 року, розмір орендної плати у сумі 5685,60 грн. був розрахований виходячи з Нормативної грошової оцінки 1 га ріллі по області станом на 1 липня 1995 року, яка становить 3859,70 грн, що відповідає положенням статті 13 Закону України "Про оцінку земель", якою передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Форма розрахунку розміру орендної плати відповідає формі, яка була затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 2006 року № 1724 "Деякі питання оренди земель", якою також були внесені зміни до Типового договору оренди землі.

Нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь в Україні і по області станом на 01.07.1995 року була проведена відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213.

Проведення нормативної грошової оцінки земель станом на 01.07.1995 року також підтверджується листом Державного комітету України із земельних ресурсів від 11.01.2010 року № 641/22/6-10, в якому вказується на необхідність проведення індексації грошової оцінки станом на 01.01.2010 року на коефіцієнт 3,2, який визначається як добуток коефіцієнтів індексації за 1996 - 2009 роки.

Як вбачається з розрахунку орендної плати до договору оренди землі від 30 квітня 2010 року, нормативна грошова оцінка, яка була проведена станом на 01.07.1995 року, була проіндексована на коефіцієнт 3,2, що відповідає Порядку проведення індексації грошової оцінки земель.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір оренди землі між ОСОБА_1 районною державною адміністрацією та ТОВ "Свіфт" був укладений з дотриманням вимог чинного на той час законодавства України, розмір орендної плати, що є суттєвою умовою договору, був встановлений виходячи з нормативної грошової оцінки земель, проведеної станом на 01.07.1995 року (з урахуванням індексації грошової оцінки земель), що відповідало положенням ст. 21 Закону країни "Про оренду землі" та ст. 11 Закону України "Про плату за землю" (в редакції, що діяли на час укладення договору), зміст договору відповідає положенням актів цивільного законодавства, яке діяло на час укладення договору, а тому твердження прокурора про неправомірність встановлення орендної плати без проведення нормативної грошової оцінки - є безпідставним.

Щодо посилань прокурора, як на підставу своїх вимог, на норми Податкового кодексу України, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ст. 5 ЦК України).

Податкового кодексу України набрав чинності з 01 січня 2011 року, а тому посилання на його норми, як на підставу визнання недійсним договору, укладеного у 2010 році, є безпідставним.

Набрання чинності Податковим кодексом України, норми якого змінюють раніше існуючи норми права, можуть бути підставою лише для внесення змін до укладеного сторонами договору оренди землі щодо розміру орендної плати, але не підставою для визнання його недійсним.

Необґрунтованим є посилання прокурора й на постанови Верховного Суду України по зазначеним ним справам, оскільки в цих постановах Верховного Суду України йде посилання на норми Податкового кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2011 року та не має зворотної дії.

Таким чином, на момент укладення спірного договору від 30.04.2010 року та під час дії Закону України "Про плату за землю" сторони пов'язували визначення мінімального розміру орендної плати не з нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки, а саме із розміром земельного податку за землі (угіддя) сільськогосподарського призначення, відносно яких було проведена нормативна грошова оцінка станом на 01.07.1995 року. Тобто, законом була встановлена можливість та порядок визначення земельного податку, а відповідно також мінімального розміру орендної плати за земельні ділянки нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Суд також зазначає, що відповідно до ст.27 Закону України "Про плату за землю" контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється органами державної податкової служби. З боку вказаних органів на протязі строку оренди земельної ділянки ніяких претензій на адресу відповідачів не надходило.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги прокурора щодо визнання недійсним договору оренди не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, а відтак задоволенню не підлягають.

Приходячи до висновку про необхідність відмови прокурору у позові суд також враховує, що ні прокурором, ні позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що оспорюваний договір порушує економічні інтереси держави, про що зазначено прокурором у позовній заяві.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Свіфт" сплачується орендна плата за земельну ділянку згідно умов договору, яка розрахована виходячи з нормативної грошової оцінки землі.

Прокурором не спростовано, що розрахунок орендної плати є неправильним. Який саме повинен бути розрахунок і який розрахунок є правильним - у позові не наведено. Тобто прокурором не доведено факт порушення інтересів держави, а саме втрати, котрі вона зазнала у вигляді різниці між належною та фактично сплачуваною орендною платою.

Навпаки, матеріали справи свідчать, що грошові кошти, які сплачуються відповідачем-1 за користування землею на виконання умов договору, надходять до Державного бюджету України. А відтак, навпаки, виступають джерелом поповнення державного бюджету, що свідчить про відсутність факту порушення інтересів держави укладенням спірного правочину.

Щодо заявленого клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні виходячи з наступного.

У відповідності до частини 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд відмовляє в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Отже, враховуючи те, що суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог прокурора, а тим самим встановивши відсутність порушеного права, заява про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

Крім того, розглянувши клопотанням відповідача-1 (вх. №42443) про припинення провадження по справі, яке обґрунтоване відсутністю у прокуратури повноважень на представництво інтересів громадянина або держави у господарському суді, враховуючи норми ст. 29 ГПК України та ст. 23 ЗУ Про прокуратуру", суд визнає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню,

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України, підлягають віднесенню на Прокуратуру Харківської області.

На підставі викладеного, на підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції, ст.ст. 15, 16, 373 Цивільного кодексу України, ст.ст.20 Господарського кодексу України, ст.1, 116, 122, 134 Земельного кодексу України , керуючись, ст. ст. 1, 4, 12, 27, 32, 33, 43, 44, 49, 82- 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 27.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_4

/справа № 922/3744/16/