ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2016 р. Справа № 911/3240/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. за участю секретаря судового засідання Москалика О.В,, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України Немішаївський агротехнічний коледж, Київська обл., смт. Немішаєве

про стягнення 141103,44 гривень

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14-102 від 18.04.2014;

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №0073 від 13.01.2016.

Позивач, публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України Немішаївський агротехнічний коледж про стягнення 141103,44 гривень, з яких 86109,27 гривень пеня, 50484,86 гривень інфляційних втрат та 4509,30 гривень 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу від 09.02.2015 №2577/15-БО-17 щодо здійснення розрахунку за поставлений природний газ у строк визначений договором.

Відповідач проти позову заперечує. Вважає вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що позивач безпідставно нарахував 3% річних, інфляційних втрат та пені на заборгованість, оскільки борг відповідача перед позивачем відсутній. Також, відповідач зазначив, що коледж фінансується за рахунок державних коштів, і має бюджетні зобовязання. Одним з таких бюджетних зобовязань є оплата за природний газ. Таке бюджетне зобовязання здійснюється відповідно до бюджетного асигнування. Бюджет коледжу складається з загального та спеціального фонду. Оплата за отриманий газ від позивача здійснювалась за рахунок загального фонду коледжу. А оскільки бюджетне асигнування та бюджетне зобовязання здійснювалось за рахунок загального фонду коледжу, то і оплата за природний газ відбувалась із загального фонду коледжу і в межах наявних на момент оплати коштів. Враховуючи вищевикладене, коледж не міг здійснювати оплату природного газу зі спеціального фонду, оскільки коштів на оплату природного газу в спеціальному фонді не передбачалося і використання коштів спеціального фонду рахувалось б як нецільове використання бюджетних коштів.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Розгляд справи відкладався.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.02.2015 між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець), та відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж» (покупець), був укладений договір купівлі-продажу природного газу №2577/15-БО(Т)-17.

Продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (газ), на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (п. 1.1.-1.2. договору).

Продавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 березня 2015 року газ обсягом до 42,000 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): І квартал 42,0; ІІ квартал 0; III квартал 0; IV квартал 0.

Відповідно до п. 3.1. договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання передачі.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що всього до оплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 7661,64 гривень.

У разі зміни уповноваженим органом ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання, вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3. договору).

Відповідно до п. 5.5. договору загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 321788,88 гривень.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В п. 11. договору сторони передбачили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.03.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору протягом січня-березня 2015 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 408883,42 гривень, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 24.02.2015 за січень 2015 року на суму 152581,56 гривень, від 28.02.2015 за лютий 2015 року на суму 136595,94 гривень, від 31.03.2015 за березень 2015 року на суму 119705,92 гривень, підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств.

Відповідач за отриманий природний газ розрахувався повністю, але з порушенням встановленого п. 6.1. договору строку.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобовязання за договором з передання відповідачу газу протягом січня-березня 2015 року, а відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання з оплати отриманого у цей період газу.

Предметом позову є вимога про стягнення з відповідача 141103,44 гривень, з яких 86109,27 гривень пеня, 50484,86 гривень інфляційних втрат та 4509,30 гривень 3% річних, які виникли у звязку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання з оплати переданого природного газу за договором купівлі-продажу природного газу від 09.02.2015 №2577/15-БО-17.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно з частиною першою ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за отриманий природний газ розрахувався повністю, але з порушенням встановленого п. 6.1. договору.

З положення про відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж» вбачається, що «Немішаївський агротехнічний коледж» (далі - Коледж) є відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України (далі НУБіП України), створеним за наказом ректора від 20.01.2005 №23 на підставі рішення вченої ради Національного аграрного університету (протокол №5 від 30.12.2014) (п. 1. Положення про відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж»).

Відповідно до п. 1.6. Положення Коледж є відокремленим підрозділом НУБіП України з окремими правами юридичної особи, в тому числі: веде самостійний баланс, наділений частиною майна НУБіП України, має реєстраційні рахунки в Державному казначействі України, з питань діяльності Коледжу від імені НУБіП України може бути стороною у суді, має гербову печатку, штамп, власні знаки, логотип тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 64 Господарського кодексу України, підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством. Підприємства можуть відкривати рахунки в установах банків через свої відокремлені підрозділи відповідно до закону.

Відповідно до ст. 95 Цивільного кодексу України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Згідно з наявних в матеріалах справи відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, "Немішаївський агротехнічний коледж" є відокремленим підрозділом юридичної особи - Національного університету біоресурсів і природокористування України.

Згідно до ч.1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Позивач у якості відповідача зазначив - відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж».

Суд зазначає, що відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж» не має статусу юридичної особи, не може бути самостійним учасником судового процесу, а може лише представляти інтереси юридичної особи, що її утворила, за наявності відповідних повноважень.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Таким чином, подання позивачем позову до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж», вбачається судом безпідставним.

Відповідно до статті 24 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача. Господарський суд, встановивши до прийняття рішення, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, може за згодою позивача, не припиняючи провадження у справі, допустити заміну первісного відповідача належним відповідачем.

У п.1.3 Постанови №18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суд України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що заміна первісного відповідача належним відповідачем допускається лише за згодою позивача, яка має бути викладена в його письмовій заяві чи зафіксована в протоколі судового засідання. Якщо ж такої згоди не надано, то господарський суд у залежності від конкретних обставин справи вчиняє одну з таких дій: 1) розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і відмовляє в позові, оскільки відповідач не є належним; 2) залучає до участі у справі з власної ініціативи іншого відповідача згідно з частиною першою статті 24 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п. 1.7. цієї ж постанови Пленуму відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України "Про господарські товариства", "Про акціонерні товариства", "Про банки і банківську діяльність", юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами. Коло повноважень відокремленого підрозділу юридичної особи стосовно здійснення у господарському суді повноваження сторони у справі від імені цієї особи визначається установчими документами останньої, положенням про відокремлений підрозділ, яке затверджено юридичною особою, або довіреністю, виданою нею ж у встановленому порядку керівникові цього підрозділу. При цьому слід мати на увазі, що стороною у справі є юридична особа, від імені якої діє відокремлений підрозділ, і рішення приймається саме стосовно підприємства чи організації - юридичної особи, але в особі її відокремленого підрозділу.

Тобто, у випадку, коли суд встановить, що позов подано не до тієї особи, яка має відповідати перед позивачем, за клопотання сторони або за своєю ініціативою може замінити неналежного відповідача на належного, або ж відмовити в позові.

В межах розглядуваної справи можна було б вважати виправданим, з урахуванням змісту Положення про відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Немішаївський агротехнічний коледж», якщо такий позов було б подано до Національного університету біоресурсів і природокористування України в особі його відокремленого підрозділу - «Немішаївський агротехнічний коледж».

Водночас, в судовому засіданні представник позивач підтримав свої позовні вимоги саме до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України Немішаївський агротехнічний коледж, посилаючись на наявність договірних відносин саме з ним, заяв (клопотань) про залучення іншого відповідача, заміну неналежного відповідача не надходило, на пропозицію суду здійснити заміну неналежного відповідача належним представник позивача згоди не надав, що зафіксовано в протоколі судового засідання 23.12.2016.

З огляду на наведене вище, враховуючи позицію Вищого господарського суду України, зважаючи на те, що залучення до участі у справі іншого відповідача або заміна неналежного відповідача є правом, а не обовязком суду, а також приймаючи до уваги, що

позов подано не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, оскільки відповідач не є юридичною особою та не може бути відповідачем по справі у господарському процесі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України Немішаївський агротехнічний коледж про стягнення 141103,44 гривень

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 23.12.2016 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 27.12.2016.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник