РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2016 р. Справа № 906/735/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Олексюк Г.Є.

судді Грязнов В.В.

секретар судового засідання - Драчук В.М.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 представник за довіреністю;

відповідача ОСОБА_2 представник за довіреністю .

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" на рішення господарського суду Житомирської області від 10.10.2016 у справі № 906/735/16 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_3 та Кредит"

до Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес"

про стягнення 6021722,88 грн.

В судовому засіданні 21.12.2016 оголошувалась перерва до 22.12.2016 згідно ст.77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 10.10.2016 у справі № 906/735/16 (суддя Кудряшова Ю.В.) позов Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_3 та Кредит" до Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" про стягнення 6021722,88 грн., задоволено. Вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_3 та Кредит" - 216344,29 доларів США тіло кредиту (гривневий еквівалент 5409055,52 грн.), 12422,78 доларів США заборгованості по процентам (гривневий еквівалент 310595,24 грн.), 302072,12 грн. пені, а також 90325,85 грн. сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що на виконання умов кредитного договору та додаткових угод позивач, шляхом перерахування на рахунок відповідача, надав останньому кредит (грошові кошти), що підтверджується виписками по особовому рахунку. Проте, позичальник не виконував своїх зобов'язань за Договором про мультивалютну кредитну лінію №1444м-12 (№7-01-12) від 20.02.2012, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість перед Банком, яка станом на 28.05.2016 складає 6021722,88 грн. Відповідач не подав до суду достатніх доказів на спростування позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач ОСОБА_4 акціонерне товариство "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 10.10.2016 по справі №906/735/16 скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в позовних вимог ПАТ «ОСОБА_3 та кредит» до ПАТ "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" в повному обсязі.

Зокрема, скаржник вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи і з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що зважаючи на наявність договору застави майнових прав №3568ИП/1114 між ОСОБА_4 акціонерним товариством "Банк "ОСОБА_3 та Кредит" та ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "ПрогресГруп", та в звязку з невиконанням позичальником умов договору про мультивалютну кредитну лінію №1444м-12 від 20.02.2012, банк набув право задовольнити в повному обсязі, за рахунок предмета застави, свої вимоги за кредитним договором, а саме: суму кредиту та відсотків за користування кредитом в сумі: 1 123,79 дол.США.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі вважає, що стягнення суми простроченої заборгованості по відсоткам та пені за прострочення заборгованості основному боргу кредиту, відсоткам по договору про мультивалютну кредитну лінію №1444м-12 від 20.02.2012, є незаконним.

Зазначає, що постанови Правління НБУ від 17.12.2015 №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку». Отже, на думку скаржника, відкликання банківської ліцензії означає припинення банком здійснювати нарахування відсотків за договором кредиту, зважаючи на неможливість здійснення будь-яких банківських операцій. Оскільки нарахування сум відсотків та пені по договору про мультивалютну кредитну лінію №1444м-12 від 20.02.2012 здійснювалось після моменту відкликання ліцензії НБУ, задоволення вимог про їх стягнення є неправомірним.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено її розгляд на 30.11.2016 об 10:30 год.

09.11.2016 на адресу суду від Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_3 та Кредит" надійшло клопотання, в якому позивач просить забезпечити проведення судового засідання у режимі відеконференції, господарський суд м. Києва визнати відповідальним за проведення відеоконференції під час судового засідання, призначеного на 30.11.2016 об 10:30 год.

25.11.2016 на адресу суду від Публічного акціонерного товариства "Банк" ОСОБА_3 і Кредит" надійшов відзив, в якому позивач просить залишити рішення господарського суду Житомирської області у справі №906/735/16 від 10.10.2016 без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" без задоволення.

Зазначає, що Законом України «Про заставу» та самим договором застави, передбачено право кредитора, а не його обовязок на звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, посилання відповідача на неправомірність рішення суду першої інстанції на тій підставі, що банк не звернув стягнення на предмет застави у першу чергу не відповідає чинному законодавству.

Крім того, звертає увагу суду на те, що ні ст. 46 Закону України « Про гарантування вкладів фізичних осіб», ні будь якою іншою нормою чинного законодавства України не передбачено припинення кредитних зобовязань боржників перед банком у випадку прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора. Зобовязання відповідача випливають з правочину (кредитного договору), який на момент розгляду справи є дійсним. В даному випадку, відкликання ліцензії АТ «ОСОБА_3 та Кредит» не впливає на дійсність кредитного договору, укладеного між сторонами.

Вважає, посилання відповідача на положення ст. 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» про відсутність права у позивача щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій після відкликання банківської ліцензії не заслуговують на увагу суду на тій підставі, що на момент укладення кредитного договору позивач здійснював свою діяльність на підставі банківської ліцензії НБУ №28, а з відкликанням банківської ліцензії та ліквідацією АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» лише запроваджено особливий режим діяльності банківської установи із наслідками передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

25.11.2016 на адресу суду від Публічного акціонерного товариства "Банк" ОСОБА_3 і Кредит" надійшло клопотання від 21.11.2016 №9-242100/12197, в якому позивач на виконання ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 подає витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

30.11.2016 на адресу суду від Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" надійшло клопотання від 29.11.2016 про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитися з матеріалами справи, у зв`язку з тим, що угода-доручення на представництво інтересів Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" було укладено 29.11.2016, а судове засідання призначено на 30.11.2016.

Представник позивача в судовому засіданні 30.11.2016 яке проведено в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу заперечила в повному обсязі з підстав викладених у відзиві, вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання 30.11.2016 не зявився з підстав викладених в клопотанні про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів заслухавши заперечення представника позивача щодо поданої відповідачем апеляційної скарги, з метою повного, всебічного та об'єктивного встановлення обставин справи в їх сукупності, повної та всесторонньої перевірки законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції, прийшла до висновку про необхідність задоволення клопотання відповідача щодо відкладення розгляду справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 відкладено розгляд справи на 21.12.2016 о 10:30 год.

19.12.2016 на адресу суду від відповідача надійшли доповнення до апеляційної скарги в яких відповідач зазначає, що відмова суду в задоволенні заяви щодо залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «ПрогресГруп» дає підстави вважати, що суд заздалегідь до прийняття ним рішення, знав яким воно буде. Це в свою чергу, на думку відповідача, свідчить про упередженість суду та порушення принципів рівності учасників судового процесу та його змагальності, є доказом незаконності прийнятого рішення. Також, відповідач вважає, що суд хибно оцінив обставини справи і відповідно прийшов до неправильного висновку про наявність юридичної можливості у банку здійснювати фінансові операції так, як ніби ця установа має на це ліцензію, тим самим наполягає, на те що відсотки можуть нараховуватись до терміну виконання зобовязання за договором, якщо цей термін настав до відкликання банківської ліцензії.

Крім того, вважає, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не встановлює заборони для банку під час запровадження тимчасової адміністрації та проведення процедури ліквідації проводити дії, направлені на звернення стягнення на предмет застави з метою забезпечення виконання зобовязання позичальника за кредитним договором. Звертає увагу суду на те, що для відступлення майнових прав заставодавець не повинен вчиняти жодної дії. Він погодився на таке відступлення згідно з умовами договору застави. Отже, просить суд рішення господарського суду Житомирської області від 10.10.2016 по справі № 906/735/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.12.2016 яке відбулось в режимі відео конференції, підтримав доводи апеляційної скарги з врахуванням доповнень до апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити, з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні 22.12.2016 яке відбулось в режимі відео конференції, апеляційну скаргу заперечив в повному обсязі з підстав викладених у відзиві ту усних пояснень, вважає рішення господарського суду законним та обґрунтованим, просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представником відповідача 22.12.2016 під час судового розгляду подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «ПрогресГруп», оскільки товариство є заставодавцем по договору застави майнових прав №3568ИП/1114, укладеним з метою забезпечення повернення кредиту, виданого ПАТ «БМЗ «Прогрес» за договором про мультивалютну кредитну лінію №1444м-12 від 20.02.2012.

Представник позивача заперечив проти задоволення даного клопотання, оскільки спір у даній справі жодним чином не зачіпає інтереси ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Прогресгруп».

Відповідно до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов`язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення у даній справі не впливає на права або обов`язки ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «Прогресгруп», а тому відмовляє в задоволенні клопотання відповідача.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях 30.11.2016, 21.12.2016, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Житомирської області від 10.10.2016 у справі № 906/735/16 слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

20.02.2012 між ОСОБА_4 акціонерним товариством ОСОБА_3 «ОСОБА_3 та Кредит», (кредитор) та Відкритим акціонерним товариством «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ОСОБА_4 акціонерне товариство «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» (позичальник) укладено договір про мультивалютну кредитну лінію №1444м-12 від « 20» лютого 2012 р. ( договір про відновлювальну кредитну лінію №7-01-12 від 20.02.2012) з наступними змінами та доповненнями (кредитний договір), відповідно до якого позичальнику надано на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності та цільового використанні кредитні кошти в межах відновлювальної кредитної лінії з встановленим лімітом заборгованості у розмірі згідно п.1.1. Кредитного договору 2000000,00 грн., з кінцевим строком повернення кредитних коштів до 19.02.2013 із сплатою за користування кредитними коштами процентів відповідно до розділу 3 цього договору (а.с. 16-25 т.1).

За змістом п. 3.1. кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами окремо за кожним траншем, виходячи з наступних процентних ставок:

- по кредиту в Національній валюті України гривні, який обліковується на рахунку №9002 - 30% процентів річних - з 07.12.2012 до терміну погашення кредиту вказаного в п. 2.5 цього договору;

- по кредиту в доларах, який обліковується на рахунку №9003 - 12,8 % процентів річних - з 07.12.2012 до терміну погашення кредиту вказаного в п. 2.5 цього договору.

Додатковими угодами до договору про мультивалютну кредитну лінію №1444м-12 від 11.12.2012, 25.04.2013, 17.03.2014, 24.04.2014, 22.07.2014, 07.08.2014, 25.09.2014, 23.04.2015, сторони погодили змінити умови кредитного договору (а.с. 26-67 т.1).

Додатковою угодою від 17.03.2014 до Договору про мультивалютну кредитну лінію №1444м-12 від 20.02.2012 внесено зміни в п. 1.1., 2.5. та 3.1. Договору і викладено в новій редакції, згідно якої : ОСОБА_3 надає Позичальнику кредит в сумі 3500000 (три мільйони п'ятсот тисяч) гривень 00 копійок, а Позичальник зобов'язується повернути отримані кредитні кошти 24.04.2014 включно, з оплатою за користування кредитними коштами процентів згідно розділу 3 цього Договору (п.п. 1.1. та 2.5. додаткової угоди);

Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами окремо за кожним траншем, виходячи з наступних процентних ставок:

а) по кредиту в Національній валюті України гривні, який обліковується на рахунку №9002 - 30% процентів річних - з 07.12.2012 видачі до терміну погашення кредиту вказаного в п. 2.5 цього Договору;

- по кредиту в доларах, який обліковується на рахунку №9003 - 12,8 % процентів річних - з 07.12.2012 року видачі до 16.03.2014 року;

- по кредиту в доларах, який обліковується на рахунку №9003 - 8,5 % процентів річних - з 17.03.2014 видачі до терміну погашення кредиту вказаного в п. 2.5 цього Договору».

б) - за кредитом в Національній валюті України - гривні - 60% процентів річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що вказано в п. 2.5. цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, вказаних в п.п. 4.5, 6.1 цього Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом;

- за кредитом в доларах СІЛА - 17% процентів річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що вказано в п. 2.5. цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, вказаних в п.п. 4.5, 6.1 цього Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом;

с) у разі порушення Позичальником строків погашення згідно Графіка зниження ліміту кредитної лінії, встановленому в п. 2.5. цього Договору:

- по кредиту в Національній валюті України - гривні - 60% процентів річних від суми своєчасно невиконаного зобов'язання по кредиту згідно вищевказаного графіка, за період з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом;

- по кредиту в доларах США - 17% процентів річних від суми своєчасно невиконаного зобов'язання по кредиту згідно вищевказаного графіка, за період з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом».

Додатковою угодою від 24.04.2014 до Договору про мультивалютну кредитну лінію №1444м-12 від 20.02.2012 внесено зміни в п. 1.1.1.:

« 1.1.1. Надання кредитних коштів буде здійснюватись окремими частинами (надалі по тексту - «траншами») на умовах, визначених цим Договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 4 029 497 (чотири мільйони двадцять дев'ять тисяч чотириста дев'яносто сім) гривень 50 копійок та з урахуванням його зменшення згідно Графіка зниження ліміту, Додаток 4 цього Договору, з оплатою за користування кредитними ресурсами процентів в розмірі, вказаному в розділі З цього Договору».

Додатковою угодою від 22.07.2014 до Договору про мультивалютну кредитну лінію №1444м-12 від 20.02.2012 внесено зміни в п.п. 1.1.1., 1.2 та змінено абзац а) пункту 3.1 щодо нарахування та сплати процентів:

« 1.1.1. Надання кредитних коштів буде здійснюватись окремими частинами (надалі по тексту - «траншами») на умовах, визначених цим Договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 4340000 (чотири мільйони триста сорок тисяч) гривень 00 копійок та з урахуванням його зменшення згідно Графіка зниження ліміту, Додаток 5 цього Договору, з оплатою за користування кредитними ресурсами процентів в розмірі, вказаному в розділі 3 цього Договору».

« 1.2. для обліку Кредитних коштів, що видаються в рахунок кредитної лінії, ОСОБА_3 відкриває позичкові рахунки в АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» м. Київ, код банку 300131:

- в Національній валюті України - №9002;

- в Національній валюті України - №9004;

- в доларах США - №9003».

« 3.1. а) Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами окремо за кожним траншем, виходячи з наступних процентних ставок:

- по кредиту в Національній валюті України гривні, який обліковується на рахунку №9002 - 30% процентів річних - з 07.12.2012 року видачі до терміну погашення кредиту вказаного в п. 2.5 цього Договору;

- по кредиту в Національній валюті України гривні, який обліковується на рахунку №9004 - 23,00 % (дванадцять три) процентів річних - з 22.07.2014 видачі до терміну погашення кредиту вказаного в п. 2.5 цього Договору;

- по кредиту в доларах, який обліковується на рахунку №9003 - 8,5 % процентів річних - з 17.03.2014 видачі до терміну погашення кредиту вказаного в п. 2.5 цього Договору».

Додатковою угодою від 07.08.2014 до Договору про мультивалютну кредитну лінію №1444м-12 від 20.02.2012 внесено зміни в п. 1.1.1.:

« 1.1.1. Надання кредитних коштів буде здійснюватись окремими частинами (надалі по тексту - «траншами») на умовах, визначених цим Договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 8340000 (вісім мільйонів триста сорок тисяч) гривень 00 копійок та з урахуванням його зменшення згідно Графіка зниження ліміту, Додаток 6 цього Договору, з оплатою за користування кредитними ресурсами процентів в розмірі, вказаному в розділі 3 цього Договору».

Додатковою угодою від 25.09.2014 до Договору про мультивалютну кредитну лінію № 1444м-12 від 20.02.2012 року внесено зміни в п.п. 1.1.1., 1.2:

« 1.1.1. Надання кредитних коштів буде здійснюватись окремими частинами (надалі по тексту - «траншами») на умовах, визначених цим Договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 9516500 (дев'ять мільйонів п'ятсот шістнадцять тисяч п'ятсот) гривень 00 копійок та з урахуванням його зменшення згідно Графіка зниження ліміту, Додаток 7 цього Договору, з оплатою за користування кредитними ресурсами процентів в розмірі, вказаному в розділі 3 цього Договору».

« 1.2. Для обліку Кредитних коштів, що видаються в рахунок кредитної лінії, ОСОБА_3 відкриває позичкові рахунки в АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит» м. Київ, код банку 300131:

- в Національній валюті України - №9002, №9004, №9006;

- в доларах США - № 9003».

Додатковою угодою від 23.04.2015 до Договору про мультивалютну кредитну лінію №1444м-12 від 20.02.2012 року внесено зміни в п. 1.1.1 та 3.1.:

« 1.1.1. Надання кредитних коштів буде здійснюватись окремими частинами (надалі по тексту - «траншами») на умовах, визначених цим Договором в межах відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 7600000 (сім мільйонів шістсот тисяч) гривень 00 копійок та з урахуванням його зменшення згідно Графіка зниження ліміту, Додаток 9 цього Договору, з оплатою за користування кредитними ресурсами процентів в розмірі, вказаному в розділі 3 цього Договору».

« 3.1. Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами окремо за кожним траншем, виходячи з наступних процентних ставок:

а)- по кредиту в Національній валюті України гривні, який обліковується на рахунку №9002 - 28% річних - з 23.04.2015 року видачі до терміну погашення кредиту вказаного в п. 2.5 цього Договору;

- по кредиту в Національній валюті України гривні, який обліковується на рахунку №9004 - 28% річних - з 23.04.2015 року видачі до терміну погашення кредиту вказаного в п. 2.5 цього Договору;

- по кредиту в Національній валюті України гривні, який обліковується на рахунку №9006 - 26% річних - з 24.04.2014 року до 22.04.2015 включно;

- по кредиту в Національній валюті України гривні, який обліковується на рахунку №9006 - 28% річних - з 23.04.2015 року до терміну погашення кредиту вказаного в п. 2.5 цього Договору;

- по кредиту в доларах, який обліковується на рахунку №9003 - 8,5 % річних - з 17.03.2014 року видачі до терміну погашення кредиту вказаного в п. 2.5 цього Договору».

б) - за кредитом в Національній валюті України - гривні - 56% річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що вказано в п. 2.5. цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, вказаних в п.п. 4.5, 6.1 цього Договору, до дня фактичного погашення позичкової заборгованості.

- за кредитом в доларах США - 17% річних за користування траншем в період з дня, наступного за терміном, що вказано в п. 2.5. цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, вказаних в п.п. 4.5, 6.1 цього Договору, до дня фактичного погашення позичкової заборгованості.

с) у разі порушення Позичальником строків погашення згідно Графіка зниження ліміту кредитної лінії, встановленому в п. 2.5. цього Договору:

- по кредиту в Національній валюті України - гривні - 56% річних від суми своєчасно невиконаного зобов'язання по кредиту згідно вищевказаного графіка, за період з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом;

- по кредиту в доларах США - 17% річних від суми своєчасно невиконаного зобов'язання по кредиту згідно вищевказаного графіка, за період з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом».

Відповідно до п. 2.5. Кредитного договору та додаткових угод до нього (Додаткова угода до Договору про мультивалютну кредитну лінію від 23.04.2015) Позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти відповідно Графіку погашення кредитної лінії (Додаток №9 до цього Договору) з кінцевим строком погашення до 20.04.2016, шляхом перерахунку грошових коштів на відповідні строкові рахунки. Погашення по кожному траншу здійснюється в тій же валюті, в якій було надано кредитні кошти.

Відповідно до п. 3.4. Кредитного договору та Додаткових угод до нього нарахування та погашення процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник оплачує проценти в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за один останній робочий день кожного місяця. У вказаний строк сплачуються проценти за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно). Позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, які нараховані по 20.04.2015 включно, в строк до 30.04.2015.

Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору та Додаткових угод Позичальник зобов'язується використовувати кредитні кошти, отримані за цим Договором, на поповнення оборотних коштів.

Згідно п. 7.1 Кредитного договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або погашення процентів та/або комісійних витрат Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня оплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених п.п. 2.1.6, 2.5., 2.6, З.4., З.6., 4.5., 6.1., 8.3. цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим Договором. Погашення пені на звільняє Позичальника від зобов'язання погасити відсотки за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Колегією суддів встановлено, що на виконання умов договору позивачем надавався відповідачу кредит, що підтверджується меморіальними ордерами №1575 від 11.12.2012, №338 від 13.12.2012, №558 від 28.12.2012, №719 від 22.01.2013 та №23177 від 17.13.2014 (а.с. 75-79 т.1), а також банківськими виписками з рахунку відповідача, надання коштів підтверджено первинними бухгалтерськими документами та не спростовано відповідачем (а.с. 117-135 т.1).

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. 173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Суб'єктами майново-господарських зобов'язань можуть бути суб'єкти господарювання,

зазначені у статті 55 цього Кодексу, негосподарюючі суб'єкти - юридичні особи, а також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно приписів ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Так ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Сторони в договорі погодили розмір процентів за користування кредитом на підставі якого позивачем правомірно обраховано суму заборгованості по сплаті процентів.

Матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором щодо надання кредиту та існування заборгованості відповідача перед банком, за період з 20.02.2012 по 06.06.2016, яка складається з основного боргу в сумі 216344,29 доларів США (5409055,52 грн. в гривневому еквіваленті) та 12422,78 доларів США (310595,24 грн. в гривневому еквіваленті) простроченої заборгованості по процентам .

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, враховуючи положення ст.ст. 530, 1050 ЦК України та приписи п. 1.1 та 3.4 договору, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитним коштами на момент розгляду справи настав.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача заборгованості по поверненню кредиту у розмірі 216344,29 доларів США (5409055,52 грн. в гривневому еквіваленті) та прострочених процентів за кредитом у розмірі 12422,78 доларів США (310595,24 грн. в гривневому еквіваленті).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ОСОБА_5 обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_3 та Кредит" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" заборгованості по кредиту за період з 20.02.2012 по 06.06.2016 у розмірі 216344,29 доларів США (5409055,52 грн. в гривневому еквіваленті) та простроченим процентам за кредитом у розмірі 12422,78 доларів США (310595,24 грн. в гривневому еквіваленті) є правомірними та обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені за період 06.12.2015 по 06.06.2016 у розмірі 302072,12 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Колегією суддів встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по поверненню кредиту та перерахуванню процентів за користування кредитом не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 302072,12 грн. (в тому числі, пеня за прострочення повернення суми кредиту у розмірі 278591,03 грн. та прострочення сплати процентів у розмірі 23481,09 грн.) за період 06.12.2015 по 06.06.2016 (а.с. 110-116 т.1).

За таких обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "ОСОБА_3 та Кредит" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" заборгованості по кредиту у розмірі 216344,29 доларів США (5409055,52 грн. в гривневому еквіваленті), заборгованості по простроченим процентам за кредитом у розмірі 12422,78 доларів США (310595,24 грн. в гривневому еквіваленті) та пені у розмірі 302072,12 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення даних вимог у повному обсязі.

У відповідності до ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта ст.13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. Вказаної позиції дотримується Конституційний Суд України у рішенні від 09.07.2002р. по справі №15-рп/2002.

Крім того, колегія суддів не може погодитися з позицією відповідача, про те, що з моменту відкликання банківської ліцензії у позивача, дія договору про мультивалютну кредитну лінію №1444м-12 (№7-01-12) від 20.02.2012 в частині нарахування та отримання відсотків за користування цим кредитом припинилася, оскільки ні Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ані іншими законодавчими актами не передбачено припинення зобов'язання сторін за кредитним договором у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури стосовно банку. При цьому, ст. 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачає припинення нарахування відсотків за вкладами, зокрема у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, а статтею 46 наведеного закону передбачено припинення нарахування відсотків та неустойки за всіма видами заборгованості банку перед третіми особами з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Також, на думку колегії суддів, посилання відповідача на те, що саме за рахунок Договору застави майнових прав №3568ИП/1114 від 20.11.2014 позивачу слід провести дії, спрямовані на стягнення заборгованості по договору про мультивалютну кредитну лінію № 1444м-12 від 20.02.2012., є безпідставним.

Оскільки, відповідно до п. 7 договору застави, право звернення стягнення на предмет застави Заставодержатель набуває зокрема, якщо Заставодержатель відповідно до умов Основного зобов'язання заявить Позичальнику вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строків зазначених в п. 2 цього договору, а Позичальник не виконає зазначене зобов'язання. Проте, п.п. 11 договору застави передбачено, що згідно з положеннями цього договору Заставодержатель має право на свій розсуд використовувати для звернення стягнення на предмет застави будь-який порядок і будь-які права і процедури, дозволені чинним законодавством України, в тому числі, але не обмежуючись нижчезазначеним. Реалізація предмету застави за цим договором відбувається шляхом відступлення майнових прав. Майнові права вважаються відступленими Заставодавцем на суму невиконаного зобов'язання на дату звернення стягнення та такими, що перейшли до Заставодержателя у день, коли Заставодержатель направить відповідну заяву Заставодавцю.

В матеріалах справи відсутні докази відступлення майнових прав, що унеможливлює в даному випадку вважати необхідними першочерговими діями банку звернення стягнення на заставні майнові права ТОВ "ПрогресГруп".

Зокрема, п.8 ч.2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" , у редакції Закону України від 16.07.2015 р. N 629-VIII, яка набрала чинності з 12.08.2015, передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, зокрема постанови Судової палати у господарських справах Верховного суду України від 01.04.2015 у справі № 910/5560/14, визначено наступне.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За змістом частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов`язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань.

Отже, відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, які фактично повторюють його доводи викладені у відзиві на позов і яким суд першої інстанції дав належну оцінку, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами та обставинами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 10.10.2016 у справі № 906/735/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Бердичівський машинобудівний завод "Прогрес" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Грязнов В.В.