ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.12.2016 Справа № 904/9855/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Марганець Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НСУ-215", м. Нікополь Дніпропетровської ообласті

про стягнення 38000,00 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: адвокат ОСОБА_1, ордер ДП № 219/000030 від 16.11.2016;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НСУ-215" (відповідач) про стягнення 38000,00 грн штрафу, нарахованого відповідно до умов пунктів 6.11, 9.2, 9,3 договору за несвоєчасне внесення до реєстру податкової накладної.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Від відповідача на адресу господарського суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення йому 09.11.2016 поштового відправлення з ухвалою суду про порушення провадження у справі з відміткою про його отримання.

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Аналогічна позиція викладена у п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" де зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про дату, час та місце судового слухання, але відповідач не скористався своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (по договору покупець, позивач) і Товариством з обмеженою відповідальністю "НСУ-215" (по договору постачальник, відповідач) укладено договір поставки № 351. За укладеним Договором ТОВ "НСУ-215" зобовязався поставити покупцеві товар у відповідності до Специфікацій (додатків) до цього договору, а покупець прийняти поставлений товар та оплатити його вартість в порядку і на умовах, передбачених цим договором. Специфікації на поставку товару підписуються уповноваженими представниками обох сторін, скріплюються печатками сторін та є невідємними частинами (додатками) даного договору.

Згідно Специфікації № 1 від 02.06.2015 до договору, яка підписана обома сторонами без зауважень та заперечень і скріплена печатками обох сторін, ТОВ "НСУ-215" зобовязувалось поставити ПАТ "Марганецький ГЗК" вану комбіновану кр 184505-2-01-СБ в кількості 1 шт. на загальну суму 190 000, 00 грн. (з ПДВ), дата поставки протягом 90 календарних днів з моменту відкриття акредитиву.

Відповідно до п. 3.1 договору постачальник здійснює поставку товару покупцеві на умовах та у спосіб, зазначених в специфікації (додаток) до договору.

Згідно до умов Специфікації №1 до договору №351 ТОВ "НСУ-215" поставило ПАТ "Марганецький ГЗК" вказаний вище товар 04.11.2015, що підтверджується накладною №124 від 04.11.2015, товарно-транспортною накладною №31 від 04.11.2015.

Відповідно до п. 9.2. договору протягом 5-ти днів з дати виникнення у постачальника податкових зобовязань з ПДВ за операціями, що здійснені на виконання договору, постачальник зобовязаний скласти електронну податкову накладну відповідно до вимог чинного законодавства, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних і направити покупцю.

Пунктом 201.10. Податкового кодексу України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів платник податку - продавець товарів зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів, є для покупця таких товарів підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної, зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до ЄРПН, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну в електронному вигляді. Така податкова накладна вважається зареєстрованою в ЄРПН та отриманою покупцем.

Датою та часом надання податкової накладної в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Враховуючи дату поставки товару та виникнення у постачальника податкових зобовязань з ПДВ, кінцевою датою реєстрації в ЄРПН та направлення постачальником податкової накладної на адресу покупця відповідно до п. 9.2. договору є 09.11.2015.

Відповідачем виписана податкова накладна № 126 04 листопада 2015 року на суму 190 000 грн (з ПДВ), яка була зареєстрована в ЄРПН 07.12.2015 в 11:17:00 год., про що засвідчує відповідна електрона квитанція.

Позивач в позовній заяві зазначає, що в порушення зобовязань по договору поставки № 351 від 02.06.2015, передбачених п. 9.2, ТОВ "НСУ-215" не виконало своє зобовязання щодо своєчасної (протягом 5-х днів) реєстрації податкової накладної № 126 від 04.11.2015 в ЄРПН та своєчасного її направлення покупцю, прострочка склала 38 календарних днів.

В звязку з цією обставиною ПАТ "Марганецький ГЗК" втратило право на віднесення ПДВ в сумі 31 666, 67 грн. за податковою накладною №126 від 04.11.2015 по складу податкового кредиту в листопаді 2015 року.

Згідно п. 6.11. договору за кожне порушення зобовязань, передбачених пунктами 3.3, 9.1-9.6. договору постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості товару з урахуванням ПДВ, відносно якого було допущено порушення.

Таким чином, враховуючи умови договору, дату реєстрації податкової накладної в ЄРПН та надання її покупцю, розрахунок штрафу у розмірі 20 % від вартості товару з урахуванням ПДВ складає 38 000, 00 грн.

Відповідач позовні вимоги не оспорив, доказів сплати заявленого до стягнення штрафу не надав.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобовязання виникають з господарського договору, або безпосередньо із закону.

Статтею 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязання є

підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 530 ЦК України передбачається, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1. договору сторони несуть відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання сторонами зобов'язань, встановлених цим договором, в порядку та на умовах, передбачених даним договором і чинним законодавством України.

Згідно до ст. 199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань.

Статтею 218 ГК України зазначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Стаття 216 ГК України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання, учасник господарських відносин зобовязаний сплатити штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня). Також ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею) або іншим способом.

Частиною 4 статті 231 ГК України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Тобто, зазначеною статтею встановлені альтернативні підстави визначення розміру штрафних санкцій й передбачено можливість обрання їх розміру сторонами договору.

Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання обома сторонами.

Статтею 611 ЦК України передбачається, що уразі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 9.2. договору протягом 5-ти днів з дати виникнення у постачальника податкових зобовязань з ПДВ за операціями, що здійснені на виконання договору, постачальник зобовязаний скласти електронну податкову накладну відповідно до вимог чинного законодавства, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних і направити покупцю.

Відповідач прострочив виконання вказаного зобов'язання на 38 днів.

Згідно п. 6.11. договору за кожне порушення зобовязань, передбачених пунктами 3.3, 9.1-9.6. договору постачальник сплачує покупцю штраф в розмірі 20% від вартості товару з урахуванням ПДВ, відносно якого було допущено порушення.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ "Марганецький ГЗК" відповідають вимогам вищевказаного законодавства та положенням договору, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач просить суд у складі судових витрат по справі, стягнути з Відповідача витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 1 450,00 грн.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Пунктом 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Надання адвокатських послуг в рамках даної справи підтверджується договором про надання правової допомоги від 11.10.2016, який укладено між позивачем та Адвокатським обєднанням "Тезіс", виписаним останнім ордером серія ДП №219/000030 на представництво інтересів позивача в господарському суді Дніпропетровської області адвокатом ОСОБА_1 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1449 від 17.10.2005), та участю зазначеного адвоката при розгляді даної справи. Факт понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката підтверджується актом приймання-передачі правової допомоги від 13.10.2016 та платіжним дорученням № 11614 від 19.10.2016.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору 1378,00 грн та 1450,00 грн витрат на оплату послуг адвоката, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "НСУ-215", 53200, Дніпропетроровська область, м. Нікополь, вул. Херсонська, буд. 539, на користь Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (53400, Дніпропетровська обл., місто Марганець, вул. Радянська, 62, ) 38000,00 грн штрафу, 1450,00 грн витрат на оплату послуг адвоката, 1 378,00 грн витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 28.12.2016.

Суддя ОСОБА_2