РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2016Справа №910/22148/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА "РОКИТНЕ-ЦУКОР"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЛЬГОСП-ПРОДУКТ"

Про стягнення заборгованості 525 000,00 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача: Квітін Р.В.(дов. від 28.11.2016)

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні21.12.2016, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Рокитне-Цукор" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільгосп-Продукт" (далі - відповідач) про стягнення 525 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Договором № ФД 01/03-1 від 01.03.2016 про надання поворотної фінансової допомоги, оскільки в порушення умов вказаного Договору та норм чинного законодавства, надані грошові кошти у встановлений строк відповідачем повернуті позивачу не були.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.12.2016. порушено провадження у справі № 910/22148/16 та призначено її до розгляду на 21.12.2016.

Відповідач 19.12.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва подав заяву, відповідно до якої останній визнає позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Рокитне-Цукор" на пред'явлену суму до стягнення.

Представник позивача в судовому засіданні 21.12.2016 підтримав свої позовні вимоги, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 21.12.2016 не з'явився.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2016 між позивачем (далі - Позикодавець) та відповідачем (далі - Підприємство) було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги № ФД 01/03-21 (далі - Договір), відповідно до умов якого (п.1.1) Позикодавець надає Підприємству поворотну фінансову допомогу, а Підприємство зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором.

Приписами п. 1.2 Договору встановлено, що поворотна фінансова допомога - це сума грошових коштів в національній валюті України, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до даного договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 8.1 та визначено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного взаєморозрахунку сторін.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 Договору, поворотна фінансова допомога надається однією сумою або частинами в національній валюті України у розмірі 3 575 000,00 грн. Загальна сума договору 3 575 000,00 грн.

Поворотна фінансова допомога надається шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Підприємства з особового або іншого рахунку Позикодавця (п. 2.4 Договору).

У відповідності до наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 936 від 01.03.16. позивачем на виконання умов Договору було перераховано на рахунок відповідача поворотну фінансову допомогу в розмірі 3 575 000,00 грн.

Договором, а саме, пунктом 3.1 визначено, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню Підприємством згідно наступного графіку:

- 575 000,00 грн. - до 01.09.2016;

-1 500 000,00 грн. - до 15.11.2016;

-1 500 000.00 грн. - до 31.12.2016.

Згідно п. 3.2 Договору, повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Позикодавця.

Таким чином, в строк до 15.11.2016 відповідач повинен був повернути позивачу на виконання умов Договору частину наданої безвідсоткової фінансової допомоги в розмірі 1 500 000 грн.

Проте, відповідач всупереч умов Договору та вимогам діючого законодавства надані грошові кошти у встановлений строк, а саме, до 15.11.2016 не повернув.

Оскільки відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов'язання, позивач вирішив звернутись з даним позовом до суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою договір про надання поворотної фінансової допомоги є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки відповідач прийняв поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, однак в обумовлені строки, які визначені п. 3.1. Договору, не повернув позивачу 525 000 грн., позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 525 000 грн. поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільгосп-Продукт" (04060, м. Київ, вул. Котовського, буд. 9/27-А; ідентифікаційний код 30551781) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Рокитне-Цукор" (09600, Київська область, селище міського типу Рокитне, вул. Ентузіастів, буд. 6; ідентифікаційний код 33488304) 525 000 грн. 00 коп. поворотної фінансової допомоги, та 7 875 грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 26.12.2016

Суддя М.О. Лиськов