ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 р. Справа № 909/889/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця",

вул. Тверська, буд.5, м. Київ, 03680;

в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця"

Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця",

пр.Дмитра Яворницького, буд. 108, м.Дніпро, 49602;

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент",

с.Ямниця,Тисменицький район, Івано-Франківська область,77422;

про: стягнення штрафу в сумі 60 310,00грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність №2248 від 27.10.16р.);

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність № 01/943-9 від 06.07.16р.).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з відповідача - Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент" штрафу в розмірі 60 310,00грн.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 17.10.16р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р. (набрала чинності для України 11.09.1997р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст.32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримав позовні вимоги, вказуючи при цьому на:

- залізничну накладну №36173581 від 07.04.16р., згідно якої, відповідачем - ПАТ "Івано-Франківськцемент", зі станції Ямниця Львівської залізниці, здійснено відправлення піввагону №67372433 з клінкером цементним, масою вантажу 66800кг., вантажопідйомністю 69т., до станції Кайдацька Придніпровської залізниці;

- положення ст. 24 Статуту залізниць України, на підставі яких, позивачем ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця, проведено перевірку маси вантажу у піввагоні №67372433, та встановлено, що фактична маса вантажу складає - 68 900кг., що на 2 100кг., перевищує масу вантажу - 66 800кг., зазначену відповідачем у залізничній накладній №36173581 від 07.04.16р., про що складено акт загальної форми1(форма ГУ-23) №247/Ваги від 11.04.16р., комерційний акт (форма ГУ-22) №013118/116/1 від 11.04.16р.;

- приписи ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, у відповідності до яких, за невірно вказану у залізничній накладній №36173581 від 07.04.16р. масу вантажу, відповідачу нараховано штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення в сумі 60 310,00грн. (12 062,00грн.*5, де 12 062,00грн. - вартість провізної плати, вказана у залізничній накладній №36173581 від 07.04.16р., 5 - кількість провізних плат);

- норми ст.ст.2, 6, 23, 24, 28, 37, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, п.п.2.3.,11, 28 "Правил приймання вантажів до перевезення", ст.307 Господарського кодексу України.

Представник відповідача, в судовому засіданні, заперечив проти позову. Вказує, що зважування піввагонів проводилось ПАТ "Івано-Франківськцемент" на тензометричних вагонних вагах ТВВ-150, зав. № 4410. Вантажопідйомність використаних для цього 4-ох піввагонів складала по 69т. При цьому нетто завантаженого клінкеру складало від 64 650кг. до 66 800кг. Таке неповне використання вантажопідйомності мало місце з урахуванням фізичних властивостей клінкеру, його схильності частково всмоктувати воду, а запас по вазі в межах 3...4% у випадку значних атмосферних опадів забезпечує недопущення при транспортуванні перевищення вантажопідйомності вагону та можливого виникнення поломок рухомого складу чи іншої транспортної події. Просить суд в позові відмовити (відзив на позов №16/781-17 від 08.12.16р.).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

При дослідженні обставин справи, судом встановлено, що відповідачем - ПАТ "Івано-Франківськцемент", згідно залізничної накладної №36173581 від 07.04.16р. (а.с.8), зі станції Ямниця Львівської залізниці, здійснено відправлення, зокрема, піввагону №67372433 з клінкером цементним до станції Кайдацька Придніпровської залізниці.

Як вбачається з п.4 відомості вагонів до залізничної накладної №36173581 від 07.04.16р., визначена відправником - ПАТ "Івано-Франківськцемент", на вагонних вагах (150т.), заводський номер ТВВ 150 зав №4410, маса вантажу у піввагоні №67372433 складає 66 800кг., вантажопідйомність 69т.

Позивачем - ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця, при проходженні потягу №2060 через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, у присутності заступника начальника станції, АРВ, приймальника поїздів, прийомоздавальника, здійснено переважування вагона №67372433 в статичному режимі на справних вагонних 150т. електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол, що пройшли держповірку 15.01.16р., та встановлено, що фактична маса вантажу складає - 68 900кг., що на 2 100кг., перевищує масу вантажу - 66 800кг., зазначену вантажовідправником - ПАТ "Івано-Франківськцемент", у залізничній накладній №36173581 від 07.04.16р. При повторному зважуванні вагона вага підтвердилась. Даний факт зафіксований посадовими особами станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, у акті загальної форми1 (форма ГУ-23) №247/Ваги від 11.04.16р. (а.с.11), комерційному акті (форма ГУ-22) №013118/116/1 від 11.04.16р. (а.с.10).

Крім того, факт невірного визначення відповідачем, у залізничній накладній №36173581 від 07.04.16р., маси вантажу зафіксовано і у Книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах від 11.04.16р. (а.с.15).

Предметом судового розгляду є вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 60 310,00грн., на підставі приписів ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України, за невірно вказану у залізничній накладній №36173581 від 07.04.16р. масу вантажу у піввагоні №67372433.

В силу ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за № 457, визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст.ст.2,3 Статуту).

Згідно з ст. 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса.

Обовязок відправника зазначати у накладній відповідні реквізити, в т.ч. масу вантажу, встановлено і в Порядку оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 (зі змінами та доповненнями). Так, згідно п.п. 2.1, 2.3. Правил, вантажовідправником заповнюється, зокрема, графа накладної "маса вантажу в кг, визначена відправником", де зазначається маса вантажу у кілограмах. У графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі.

Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній (ст.24 Статуту залізниць України).

Статтею 105 Статуту залізниць України, обумовлено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Згідно ст. 118 Статуту залізниць України за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей, з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

За неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли (ст. 122 Статуту залізниць України)

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

У відповідності до п. 10 Правил складання актів (ст.129 Статуту залізниць України) затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. за № 334, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже, виходячи з аналізу наведених правових норм, штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, визначених ст. 122 Статуту залізниць України, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки, при цьому підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення маси вантажу є комерційний акт.

За таких обставин, беручи до уваги доведений та документально підтверджений перед судом факт допущення відправником - ПАТ "Івано-Франківськцемент" порушення норм Статуту залізниць України, у вигляді невірного зазначення маси вантажу у залізничній накладній №36173581 від 07.04.16р., що засвідчено актом загальної форми1 (форма ГУ-23) №247/Ваги від 11.04.16р. (а.с.11), комерційним актом (форма ГУ-22) №013118/116/1 від 11.04.16р. (а.с.10), складеними залізницею у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача відповідальності, обумовленої приписами ст. ст. 118, 122 Статуту залізниць України, а саме штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, в сумі 60 310,00грн. (12 062,00грн.*5), де 12 062,00грн. - вартість провізної плати, визначена відповідачем у залізничній накладній №36173581 від 07.04.16р., 5 - кількість провізних плат.

Твердження відповідача про те, що неповне використання вантажопідйомності мало місце з урахуванням фізичних властивостей клінкеру, його схильності частково всмоктувати воду і використаний відповідачем запас по вазі в межах 3...4% у випадку значних атмосферних опадів забезпечує недопущення при транспортуванні перевищення вантажопідйомності вагону та можливого виникнення поломок рухомого складу чи іншої транспортної події, не ґрунтується на законі.

Пунктом 2.6. Порядку оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, обумовлено, що маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2% (в даному випадку 137,80кг.). Однак, як вбачається з акту загальної форми1 (форма ГУ-23) №247/Ваги від 11.04.16р., комерційного акту (форма ГУ-22) №013118/116/1 від 11.04.16р., перевищення складає 2 100кг., що є значно більшим за перевищення, дозволене пунктом 2.6. Порядку оформлення перевізних документів.

Крім того, пункт 2.6. Порядку оформлення перевізних документів, надає право відправнику у разі зважування вантажів на вагонних вагах провести дозування вантажу (довантаження або часткове вивантаження). Для цього він повинен безпосередньо біля вагонних ваг організувати дозувальний майданчик, забезпечити його необхідним інвентарем, а при відправленні масових вантажів (вугілля, руди, цементу тощо) - додатковими механізмами для виконання дозувальних операцій в процесі зважування. Проте, відповідач, не скористався правом, наданим йому п.2.6. Порядку оформлення перевізних документів, дозування вантажу не провів.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов"язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов"язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов"язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Позивачем доведено та документально підтверджено обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог. Заперечення відповідача не доведені, не відповідають вимогам діючого законодавства та спростовуються вищесказаним.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 60 310,00грн.- штрафу, правомірна, обґрунтована, документально підтверджена і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст.124 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненою в Римі 04.11.1950р., ратифікованою Україною 17.07.1997р., Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 за № 457, Правилами складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. за № 334, Порядком оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. за №644, ст. 908 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов ПАТ "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" до відповідача ПАТ "Івано-Франківськцемент" про стягнення штрафу в сумі 60 310,00грн. - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськцемент",с.Ямниця, Тисменицький район, Івано-Франківська область,77422 (ідентифікаційний код 00292988) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", вул. Тверська, буд.5, м. Київ, 03680 (ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", пр.Дмитра Яворницького, буд. 108, м.Дніпро, 49602 (ідентифікаційний код 40081237) 60 310,00грн. (шістдесят тисяч триста десять грн. 00коп.) - штрафу, 1 378,00грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім грн. 00коп.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.12.16р.

Суддя С.Кобецька