ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2016 р. Справа № 911/2781/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Демівщинської сільської ради

про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди водних обєктів та земель водного фонду

секретар судового засідання: Діхтярук Є.А.

Представники сторін:

від позивача: ФОП ОСОБА_1 (особисто);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 08.08.2016 р.), ОСОБА_3 (сільський голова)

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Демівщинської сільської ради (далі сільська рада, відповідач) про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди водних обєктів та земель водного фонду.

Так, ФОП ОСОБА_1 просить суд визнати укладеною з дня набрання чинності рішенням суду додаткову угоду про поновлення договору оренди водних обєктів та земель водного фонду від 27.03.2015 р. між Демівщинською сільською радою Кагарлицького району Київської області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, на такий самий строк, а саме - до 27.03.2017 року, і на тих самих умовах, яким Демівщинська сільська рада Кагарлицького району Київської області передала в строкове платне володіння і користування земельну ділянку загальною площею 5,8 га, що знаходиться на території Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області, у такій редакції:

«п. 1 Предметом додаткової угоди є внесення змін до Договору оренди водних обєктів та земель водного фонду від 27.03.2015 р. щодо поновлення строку дії договору на 1 рік, до 27.03.2017 року.

п. 2 Орендодавець та Орендар вирішили внести зміни до Договору оренди водних обєктів та земель водного фонду від 27.03.2015 р., а саме: п. 7 Договору викласти в наступній редакції: «Договір укладається на 1 рік до 27.03.2017 року. Після закінчення строку договору Орендар має право на поновлення на новий строк на загальних підставах та переважне право при однакових конкурсних пропозиціях.»

п. 3 Інші умови Договору оренди водних обєктів та земель водного фонду від 27.03.2015 р. залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобовязання.

п. 4 Ця Додаткова угода є невідємним додатком до Договору оренди водних обєктів та земель водного фонду від 27.03.2015 р.».

Також позивач просив покласти на відповідача судові витрати.

Звертаючись до суду з даним позовом про захист свого права на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, позивач вказує на невизнання орендодавцем його переважного права, передбаченого статтею 33 Закону України «Про оренду землі», внаслідок того, що сільська рада відмовляється продовжувати договір оренди на новий строк та укладати додаткову угоду.

14.09.2016 р. до господарського суду Київської області представником відповідача було подано заперечення на позов б/н, б/д (вх. № 18797/16 від 14.09.2016 р.), за змістом яких відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не має господарських відносин з Демівщинською сільською радою, оскільки договір оренди водних обєктів та земель водного фонду був укладений 27.03.2015 р. з фізичною особою ОСОБА_1 Крім того, умовами договору, терміном дії якого був встановлений 1 рік, було погоджено поновлення договору на загальних підставах, а не його пролонгацію. Також відповідач наголошує на тому, що ОСОБА_1 не звертався до сільської ради з листом-повідомленням та проектом додаткової угоди, як це передбачено статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

У судовому засіданні 14.09.2016 р. було оголошено перерву до 24.10.2016 р.

У судовому засіданні 24.10.2016 р. позивач позовні вимоги підтримував; представники відповідача проти позову заперечували.

У судовому засіданні 24.10.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

У 2003 році між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Кагарлицькою районною державною адміністрацією Київської області був укладений договір оренди водних обєктів та земель водного фонду від 17.06.2003 р., відповідно до якого підприємцеві було надано в оренду строком на 1 рік водний обєкт та землі водного фонду загальною площею 5,8 га, що знаходиться на території Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

По закінченню дії вказаного договору оренди від 17.06.2003 р. між підприємцем та Кагарлицькою районною державною адміністрацією Київської області було укладено договір оренди водних обєктів та земель водного фонду від 30.09.2004 р., відповідно до якого підприємцеві було надано в оренду строком на 10 років водний обєкт та землі водного фонду загальною площею 5,8 га, що знаходиться на території Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

По закінченню дії договору оренди від 30.09.2004 р., що укладався між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Кагарлицькою районною державною адміністрацією Київської області, між громадянином ОСОБА_1 та Демівщинською сільською радою було укладено договір оренди водних обєктів та земель водного фонду від 27.03.2015 р., відповідно до якого громадянинові було надано в оренду строком на 1 рік водний обєкт та землі водного фонду загальною площею 5,8 га, що знаходиться на території Демівщинської сільської ради Кагарлицького району Київської області. Згідно з п. 11 договору оренди водний обєкт передається в оренду для риборозведення.

Матеріали справи свідчать про те, що 10.03.2015 р. до Демівщинської сільської ради надійшла заява від фізичної особи, «жителя ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_1 про надання дозволу на продовження оренди ставка розміром 4 га в урочищі Грабарка терміном на 1 рік та надання дозволу на виготовлення технічної документації.

26.03.2015 року було прийнято рішення ХХХХІ сесії УІ скликання Демівщинської сільської ради, яким громадянину ОСОБА_1 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на ставок розміром 4 га, який знаходиться в урочищі «Грабарка» та доручено землевпоряднику сільської ради ОСОБА_4 укласти договір оренди на ставок, що знаходиться в урочищі «Грабарка» між Деміщинською сільською радою та ОСОБА_1 терміном на 1 рік, у звязку з чим 27.03.2015 року між Демівщинською сільською радою та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений договір оренди водного обєкту та земель водного фонду.

Вказаний договір оренди від 27.03.2015 р. був зареєстрований у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі 27.03.2015 р. за № 107.

Встановлений договором оренди річний строк його дії закінчився, і ФОП ОСОБА_1 вважає порушеним своє переважне право орендаря на продовження оренди водного обєкту та земель водного фонду, у звязку з чим звернувся з даним позовом до господарського суду.

Дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази та вивчивши позиції сторін, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України земля є обєктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 792 ЦК України та ч. 8 ст. 93 Земельного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, що регулює оренду землі, є Закон України Про оренду землі, частиною першою статті 2 якого встановлено, що відносини, повязані з орендою земельних ділянок, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Так, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до вимог ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, зокрема, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначаються Законом України «Про оренду землі».

Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і за відсутності заперечень приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України, якою передбачене переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору на укладення договору найму на новий строк, та передбачено певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає можливість поновлення договору найму, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму та немає заперечень наймодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» також фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди 1) шляхом реалізації переважного права орендаря та 2) за відсутності заперечень, тобто наявності мовчазної згоди орендодавця щодо продовження орендарем користування орендованою спірною земельною ділянкою.

Так, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час закінчення строку дії укладеного між сторонами договору 21.01.2015 р.) передбачена інша, ніж переважне право орендаря, підстава поновлення договору оренди, а саме: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України, слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Водночас, для вирішення господарським судом спору, що виник з наведених правовідносин, мають бути досліджені обставини щодо наявності або відсутності порушеного права особи, що звернулася до господарського суду з позовом.

Згідно з приписами статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Водночас, як встановлено частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Як зазначалося вище, до господарського суду з даним позовом ОСОБА_1 звернувся як фізична особа-підприємець, в той час як договір, до якого він просить вважати укладеною додаткову угоду, тобто фактично внести зміни до договору, укладався з ним як з фізичною особою.

Чинним законодавством України унормовано, що місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.

Статтею 1 ГПК України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З огляду на викладене, наявність порушеного права особи як фізичної особи-підприємця у господарському процесі підлягає доведенню на загальних підставах.

Поряд з цим, слід зазначити, що за приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

До матеріалів справи позивачем не надано належних і допустимих доказів, в розумінні наведених вище приписів процесуального закону, на підтвердження порушення прав ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця, оскільки у правовідносинах з Демівщинською сільською радою щодо оренди водного обєкта та земель водного фонду він виступав як громадянин, тобто фізична особа, а не підприємець.

Також суд вважає за необхідне наголосити на неможливості внесення змін до договору чи продовження дії договору, сторонами якого є фізична особа та сільська рада, в межах господарської справи, порушеної за позовом цієї особи як підприємця.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо відсутності для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 у даній справі.

Решта матеріалів справи, наявних у ній доказів та доводів сторін були ретельно досліджені судом і наведених вище висновків суду не спростовують.

Судові витрати на підставі приписів ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення підписане 02.11.2016 р.

Суддя В.М. Бабкіна