ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р.Справа № 922/3313/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 4, м. Харків в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державний заклад освіти Центр професійно-технічної освіти № 2 м. Харкова, м. Харків
про визнання недійсним договору та повернення майна
за участю представників сторін:

прокурора - Перегонцева Н.С., посвідчення № 044395 від 04.10.2016 року

позивача - ОСОБА_2, дов. № 114 від 03.10.2016 року

відповідача - ОСОБА_3, договір про надання правової допомоги № 06/10 від 06.10.2016 року

третьої особи - ОСОБА_4, дов. № 307 від 10.10.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про визнання недійсним договору оренди державного майна від 04 червня 2010 року № 4629-Н, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, та додаткових угод до цього договору № 1 від 30 березня 2015 року, № 2 від 30 березня 2015 року, № 3 від 06 травня 2016 року та зобов*язання Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 звільнити та повернути державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення на другому поверсі двоповерхової будівлі (навчально-виробничої майстерні, інф № 1031002), загальною площею 90,8 кв.м., розміщені за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, 39 Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Харківській області.

Представник відповідача у судовому засіданні 15 листопада 2016 року підтримує клопотанні про застосування по справі строків позовної давності.

Прокурор у судовому засіданні 15 листопада 2016 року наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні 15 листопада 2016 року та у надних письмових поясненнях підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 15 листопада 2016 року та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судовому засіданні 15 листопада 2016 року та у наданих письмових поясненнях проти заявлених позовних вимог заперечує.

У судовому засіданні 15 листопада 2016 року вказано, що клопотання відповідача про застосування по справі строків позовної давності буде розглянуто у наступному судовому засіданні та оголошено перерву до 28 листопада 2016 року до 11 годин.

28 листопада 2016 року судове засідання було поновлено та продовжено у тому ж складі суду.

Представник відповідача у судовому засіданні 28 листопада 2016 року підтримує клопотанні про застосування по справі строків позовної давності.

Прокурор у судовому засіданні 28 листопада 2016 року наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні 28 листопада 2016 року та у надних письмових поясненнях підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 28 листопада 2016 року та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судовому засіданні 28 листопада 2016 року та у наданих письмових поясненнях проти заявлених позовних вимог заперечує.

У судовому засіданні 28 листопада 2016 року вказано, що клопотання відповідача про застосування по справі строків позовної давності буде розглянуто у наступному судовому засіданні та оголошено перерву до 30 листопада 2016 року до 11 годин.

30 листопада 2016 року судове засідання було поновлено та продовжено у тому ж складі суду.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримує клопотанні про застосування по справі строків позовної давності.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає клопотання відповідача про застосування по справі строків позовної давності необґрунтованим та відмовляє у його задоволенні.

Прокурор у судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні та у надних письмових поясненнях підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судовому засіданні та у наданих письмових поясненнях проти заявлених позовних вимог заперечує.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення прокурора та повноважних представників сторін, судом встановлено наступне.

04 червня 2010 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області (позивачем, орендодавцем) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (відповідачем, орендарем) був укладений договір оренди державного майна №4629-Н.

Відповідно до пункту 1.1. договору оренди державного майна №4629-Н орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення на другому поверсі двоповерхової будівлі (навчально-виробничі майстерні, інв. № 1031002), загальною площею 90,80 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, 39. Майно знаходиться на балансі Державного закладу освіти Центра професійно-технічної освіти № 2 м. Харкова, вартість якого визначена згідно зі звітом про належну оцінку станом на 01 лютого 2010 року і становить 88900,00 грн.

Згідно пункту 1.2. договору оренди державного майна від 04 червня 2010 року майно передається в оренду з метою: розміщення цеху з пошиву взуття.

Відповідно до пункту 10.1. договору оренди державного майна №4629-Н договір укладено строком до 04 травня 2013 року.

Додатковою угодою № 1 від 30 березня 2015 року було змінено предмет договору в частині збільшення вартості орендованого майна, яка станом на 01 липня 2014 року склала 138000 грн.. у зв*язку з чим цією додатковою угодою збільшено розмір щомісячної орендної плати за оренду приміщення.

Додатковою угодою № 2 від 39 березня 2015 року цей договір було продовжено до 04 квітня 2016 року.

Додатковою угодою № 3 від 06 травня 2016 року договір оренди державного майна №4629-Н від 04 червня 2010 року продовжено до 04 квітня 2017 року.

Орендоване приміщення відноситься до нежитлового фонду відповідно до техпаспорту споруд навчального закладу.

Орендоване приміщення розташоване в окремій двоповерховій споруді навчально-виробничих майстерень, приміщення відокремленого від навчального корпусу, мають окремий вихід. Приміщення, що здаються в оренду не використовуються навчальним закладом більш як 10 років. В оренду вказані приміщення раніше не здавались.

Кількість учнів станом на 01 вересня 2016 року становить 300 осіб при проектній потужності на 1200 осіб.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 самостійно за власний кошт зробив ремонт орендованого приміщення.

Матеріали справи свідчать про те, що орендовані приміщення Державним закладом освіти Центром професійно-технічної освіти № 2 м. Харкова не використовувалось більш як 10 років, раніше в ньому розташовувалась кімната виробничих майстрів, зарах перенесена до іншого навчального корпусу. Станом на 07 жовтня 2016 року заборгованість по сплаті орендної плати відповідач не має, плата за спожиті комунальні послуги надходить вчасно.

Договір оренди державного майна №4629-Н від 04 червня 2010 року не стосується об*єкту освіти, оскільки не є цілісним майновим комплексом та надання в оренду приміщень не заборонено.

Орендодавцем нерухомого майна, що належить навчальному закладу є Фонд державного майна України. В рамках наданих законодавством повноважень Міністерство освіти і науки України здійснює відповідно до законодавства функції управління об*єктами державної власності, що належить до сфери його управління. При цьому орендоване майно не підпадає під кретерій заборони до приватизації, визначені у частині 2 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (лист Міністерства освіти і науки України №1/11-9299 від 18 листопада 2009 року). Тобто органом управління надано дозвіл на передачу в оренду майна, що знаходиться в оперативному управлінні Державного закладу освіти Центра професійно-технічної освіти № 2 м. Харкова, що свідчить про додержання порядку передачі в оренду державного майна. Також, майно передане в оренду не займане в процесі виробництва, що підтверджується листом Державного закладу освіти Центра професійно-технічної освіти № 2 м. Харкова і оренда не порушує цілісність майнового комплексу чи його цільове призначення.

Першою підставою для визнання недійсним договору №4629-Н від 04 червня 2010 року та додаткових угод до цього договору, прокурор називає неможливість передачі в оренду об'єктів освіти.

Суд, не може погодитись з таким твердженням, оскільки прокурор неправильно визначив об'єкт оренди, якій є складовою частиною договору оренди №4629-Н від 04 червня 2010 року, яку уклали позивач та відповідач.

Предметом оренди за вказаним договором та угодою є нерухоме майно (за змістом абзауа 4 частини 1 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна": будівлі, споруди, нежитлові приміщення).

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що не можуть бути об'єктами оренди зокрема об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини 2 статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (крім пам'яток культурної спадщини, нерухомих об'єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників, причалів морських портів), а також об'єкти, включені до переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації".

Згідно абзаца 11 пункту "б" частини 2 статті 5 Закону України "Про приватизацію" (редакція на момент укладання договору оренди та додаткової угоди до нього), загальнодержавне значення мають зокрема об'єкти освіти, крім навчальних закладів, майно яких вноситься до статутного капіталу публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Отже, - об'єкти освіти в розумінні зазначеної вище норми, - це навчальні заклади. При цьому, поняття навчальний заклад і майно навчального закладу за змістом вищевказаної норми розділені.

За своїм призначенням навчальний заклад є тотожнім поняттю підприємство: "Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом." (частина 2 статті 167 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, поняття "підприємство" Закон України "Про оренду державного та комунального майна" ототожнює з поняттям "цілісний майновий комплекс" (абзац 2 частини 1 статті 4 Закон України "Про оренду державного та комунального майна"): "цілісні майнові комплекси підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць). Цілісним майновим комплексом є господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання. У разі виділення цілісного майнового комплексу структурного підрозділу підприємства складається розподільчий баланс."

Таке ж поняття містить і абзац 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про приватизацію", до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать: "підприємства (цехи, виробництва, дільниці, інші підрозділи, якщо в разі їх виділення у самостійні підприємства не порушується технологічна єдність виробництва з основної спеціалізації підприємства, із структури якого вони виділяються) як єдині майнові комплекси, до складу яких входять усі види майна, призначені для їх діяльності, що визначені Цивільним кодексом України, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані (далі - єдиний майновий комплекс підприємства)".

За умовами статті 4 Закон України "Про оренду державного та комунального майна", цілісні майнові комплекси підприємств (абзац 2 частини 1 статті 4 Закон України "Про оренду державного та комунального майна") є відокремленим об'єктом оренди від нерухомого майна (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) (абзац 4 частини 1 статті 4 Закон України "Про оренду державного та комунального майна").

Таким чином, заборона на приватизацію об'єктів освіти, - це заборона на приватизацію закладів освіти, або цілісних майнових комплексів закладів освіти, але не їх майна.

Стосовно абзаца 23 частини 2 статті 4 Закон України "Про оренду державного та комунального майна": "Окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди, може бути об'єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу."

Таким чином заборони передавати в оренду нерухоме майно закладів освіти Закон України "Про оренду державного та комунального майна", Закон України "Про приватизацію державного майна", не встановлюють.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обовязок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких предявлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": п. 2.1. згідно з частиною другою статті 43 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Прокурором не доведено суду, що передача в оренду нежитлових приміщень за договором оренди № 4629-Н від 04 червня 2010 року та додаткових угод № 1 від 30 березня 2015 року, № 2 від 30 березня 2015 року, № 3 від 06 травня 2016 року унеможливить здійснення учбового процесу (наприклад: до передачі цих приміщень постійно здійснювався навчальний процес, або проводились наукові дослідження, або у цих приміщеннях знаходиться апаратура для здійснення учбового чи наукового процесу).

Також не доведено прокурором те, що передача в оренду майна за договором оренди № 4629-Н від 04 червня 2010 року та додаткових угод № 1 від 30 березня 2015 року, № 2 від 30 березня 2015 року, № 3 від 06 травня 2016 року призвели до порушення цілісності майнового комплексу Державного закладу освіти Центр професійно-технічної освіти № 2 м. Харкова.

Отже, посилання прокурора на статті 203 та 215 Цивільного кодексу України не обґрунтовані та безпідставні.

Предметом договору оренди № 4629-Н від 04 червня 2010 року індивідуально визначене майно: частини нежитлового приміщення кім. № 106 на другому поверсі 2-х поверхових навчально-виробничих майстерень у різноповерховій (2-4) будівлі навчально-виробничого центру, інв № 10310001, літ. "А-2-4", загальною площею 60 кв.м., розміщені за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, 39. Чинне законодавство визначає споруду як нерухомість. Цивільний кодекс України при класифікації речей як об*єктів цивільних прав виходив із фундаментального поділу речей на рухомі і нерухомі. Основний акт цивільного законодавства використовує термінологію "нерухомі речі", "нерухоме майно", "нерухомість".

Цивільний кодекс України використовує конструкції "нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо)" (стаття 331), "житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно" (стаття 376). Отже, виходячи з цих статей споруди є нерухомим майном.

Відповідно до статті 4 Закон України "Про оренду державного та комунального майна", об'єктами оренди є також нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Враховуючи зазначені правові норми, підстав для визнання недійсним договору оренди № 4629-Н від 04 червня 2010 року № 4629-Н та додаткових угод № 1 від 30 березня 2015 року, № 2 від 30 березня 2015 року, № 3 від 06 травня 2016 року не має.

Крім того, відповідно до положень частини 4 статті Закону України "Про освіту" до джерел фінансування та доходів відносять доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання; добровільні грошові внески, матеріальні цінності, одержані від підприємств, установ, організацій, окремих громадян, інші кошти.

Також, відповідно до Постанови № 796 від 27 серпня 2010 року із змінами та доповненнями встановлено платних послуг, які можуть надаватись навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать додержавної та комунальної власності, зокрема пунктом 8 передбачено можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасосо вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає вимоги прокурора необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на Прокуратуру Харківської області.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 05.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_5