КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Справа№ 910/18201/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Коротун О.М.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін

від позивача : ОСОБА_2 - представник за дов. №412 від 19.03.2016 року;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_3

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 року

у справі № 910/18201/16 (суддя: Нечай О.В.)

за позовом ОСОБА_3

до відповідача 1: Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" Костенка Ігоря Івановича

до відповідача 2: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" Костенка Ігоря Івановича (далі - відповідач 1) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 2) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії та стягнення коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 року позов повернуто без розгляду на підставі п. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала мотивована тим, що правовідносини з яких виніс спір не мають господарського характеру, а також склад учасників спору не відповідає приписам ст. 1 Господарського процесуального кодексу України. Отже, позов пред'явлено громадянином, доказів реєстрації підприємцем якого позовні матеріали не містять, спір виник не з господарських правовідносин, а тому не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 року у справі № 910/18201/16 та передати справу на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального права.

Так, скаржник вказав, що даний спір підлягає вирішенню господарськими судами на підставі п.7 ст.12 Господарського процесуального кодексу України та ч.3 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", оскільки відносно відповідача 1 здійснюються ліквідаційні процедури, пов'язані з його неплатоспроможністю (банкрутством).

Крім того, скаржник на підтвердження вищевказаного посилався на правову позицію Верховного суду України (постанова від 16.02.2016 року №21-4846а15).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 прийнято до провадження у складі головуючого судді Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М.

Відповідно до протоколу про автоматичні зміни складу колегії суддів від 15.11.2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці, визначено новий склад суду, головуючий суддя: Сулім В.В., судді: Коротун О.М., Гаврилюк О.М. у звязку з чим, розгляд справи розпочинається спочатку.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 року прийнято до провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 року у справі № 910/18201/16 у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Сулім В.В., судді Гаврилюк О.М., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 року розгляд справи було відкладено на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 15.12.2016 року позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, справу направити для розгляду до Господарського суду міста Києва.

Представники відповідачів у судове засідання 15.12.2016 року не з'явились. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 15.11.2016 року на відповідні адреси.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, відповідачі не скористалися належними їм процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 15.12.2016 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідачів за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_3 - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Згідно п. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

- спорів про приватизацію державного житлового фонду;

- спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

- спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

- спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

- інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів;

4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю);

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Згідно з ч.3 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

З наведених норм права вбачається, що за загальним правилом до господарських судів можуть звертатись з позовами юридичні особи або фізичні особи, які в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності. Проте з даного загального правила законом встановлені виключення, зокрема до господарських судів можуть звертатись фізичні особи, які не є підприємцями, з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство.

У своїй апеляційній скарзі позивач ототожнює процедуру ліквідацію банку, передбачену Законом України "Про банки і банківську діяльність" з процедурою банкрутства, встановленою Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Проте апеляційний суд не погоджується з цим, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Згідно з ст. 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті або для повернення заяви про порушення справи про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п'яти днів з дня її надходження виносить ухвалу.

З наведених норм права вбачається, що справа про банкрутство - це справа, яка порушується господарським судом за правилами Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", та провадження у якій здійснюється господарським судом.

Разом із тим, як вбачається з позовних матеріалів, відносно відповідача 1 здійснюється ліквідаційна процедура, передбачену Законом України "Про банки і банківську діяльність", провадження у справі про банкрутство відповідача 1 господарським судом не порушувалось та не здійснюється.

Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції заявлені позивачем позовні вимоги не підпадають під виключення, встановлені нормами п. 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України і ч. 3 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", та не підлягають вирішенню в господарських судах. (аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 28.11.2016 року №910/17348/16).

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" з огляду на приписи ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Посилання позивача на правову позицію Верховного суду України у справі №21-4846а15 від 16.02.2016 року є помилковим, оскільки у тій справі позивачем була юридична особа, в той час, як позивач є фізичною особою, не суб'єктом підприємницької діяльності, відповідно його позовні вимоги підлягають розгляду в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що позивач не звертався з даним позовом ані до адміністративного, ані до цивільного суду.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції згідно з ст.104 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у прийнятті позовної заяви ОСОБА_3.

Так, в даному випадку, апелянт, всупереч вимог вказаної норми закону, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийнята господарським судом ухвала відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни ухвали, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, ухвала Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 року у справі №910/18201/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_3 - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 року у справі №910/18201/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18201/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Коротун

О.М. Гаврилюк