ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"23" грудня 2016 р. Справа № 922/4458/14

вх. № 210

Суддя господарського суду: Ємельянова О.О.

при секретарі судового засідання: Малихіна М.П.

розглянувши матеріали скарги вх. № 210 від 13.07.2016 року на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 08.05.2015 року у справі № 922/4458/14

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Сонячне

до відповідача 1: товариства з обмеженою відповідальністю "Семтрав", с. Рогань

відповідача 2: товариство з обмеженою відповідальність "Євросем", м. Київ

про стягнення коштів

за участю представників сторін:

від скаржника (стягувача-позивача): не з'явився;

від боржника (відповідача 1): не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився;

від відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області: Аль-Халябі Л.Р. (дов. № б/н від 19.07.2016 року).

ВСТАНОВИВ:

13.07.2016 року від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла скарга вх. № 210 на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 08.05.2015 року справі № 922/4458/14, у якій просить суд:

1). визнати причину пропуску строку подання скарги на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області щодо виконання наказу Господарського суду Харківської області від 08.05.2015 року у справі № 922/4458/14 поважною, і відновити пропущений строк на оскарження та прийняти скаргу до розгляду.

2). визнати бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області щодо виконання наказу Господарського суду Харківської області від 08.05.2015 року у справі № 922/4458/14 незаконною та протиправною у зв'язку із тим, що:

- відділом не передано на реалізацію нерухоме майно боржника (комплекс нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1);

- відповідно до частини 18 пункту 3 статті 11 Закону України "про виконавче провадження", відділ не звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду;

- відділом не проведені виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, як передбачено частиною 2 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження";

- відділом не розглянуто належним чином клопотання (звернення) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за вих. № 15 від 10.05.2016 року та не надано на нього відповідь.

3. Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області у терміновому порядку провести усі виконавчі дії з виконання наказу господарського суду Харківської області від 08.05.2015 року у справі № 922/4458/14, а саме:

- передати на реалізацію нерухоме майно боржника (комплекс нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1);

- звернутися до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Ухвалою суду від 14.07.2016 року відкладено вирішення питання щодо прийняття скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вх. № 210 на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 08.05.2015 року справі № 922/4458/14 до повернення матеріалів справи № 922/4458/14 до господарського суду Харківської області.

Ухвалою суду від 25.10.2016 року відновлено фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 строк для подання скарги вх. № 210 на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 08.05.2015 року справі № 922/4458/14. Прийнято скаргу вх. № 210 від 13.07.2016 року на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 08.05.2015 року справі № 922/4458/14 до розгляду та розгляд скарги призначено на 10.11.2016 року.

У межах строків визначених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд скарги у справі № 922/4458/14 неодноразово відкладався.

05.12.2016 року судом винесено окрему ухвалу відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області.

11.11.2016 року скаржником (стягувачем-позивачем) через канцелярію суду надано пояснення вх. № 38424 щодо правового обґрунтування наданої скарги із посиланням на законодавство у яких просить суд задовольнити скаргу у повному обсязі.

19.12.2016 року відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області через канцелярію суду надав письмові пояснення вх. № 43378 у яких просить суд відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.

23.12.2016 року відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області через канцелярію суду надав клопотання вх. № 44137 про долучення копії виконавчого провадження до матеріалів справи.

Представник скаржника (стягувача-позивача) у призначене судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить протокол судового засідання від 19.12.2016 року що відповідно до пункту 3.9.1. Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87ГПК. У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Представник боржника-відповідача 1 у призначене судове засідання не з'явився, витребувані судом документи не надав, про причину неявки на час розгляду справи суд не повідомив.

Представник відповідача 2, у призначене судове засідання не з'явився, витребувані судом документи не надав, про причину неявки на час розгляду справи суд не повідомив.

Представник відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області у судовому засіданні 23.12.2016 року проти задоволення скарги заперечував із підстав викладених у наданих до суду поясненнях. Та зазначив що доводи скаржника є безпідставними та необґрунтованими.

Розглянувши скаргу вх. № 210 від 13.07.2016 року та наявні у матеріалах справи письмові докази, вислухавши пояснення та заперечення представника відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування скарги, суд встановив наступне.

На виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 23.04.2015 року видано відповідний наказ суду від 8.05.2015 року № 922/4458/14.

Скаржником відповідний наказ було направлено 8.06.2015 року до відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області для виконання відповідно до заяви (т. 2, а.с. 159-160).

Відповідно до статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" (що діяв на момент виникнення спірних відносин" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно частини 1 статті 19 зазначеного Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 48195569 від 20.07.2015 року, на підставі заяви від 08.06.2015 року вих. № 37, відкрито виконавче провадження із виконання наказу № 992/4458/14 від 8.05.2016 року (т. 2. а.с. 164).

Статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

20.07.2015 року в рамках відкритого виконавчого провадження, головним державним виконавцем Щегульна Г.О. винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанову про арешт коштів боржника (т. 2, а.с. 165-166).

Відповідно до інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців за № 108362344 від 19.08.2015 року сформованої головним державним виконавцем Щегульна Г.О. за вказаними в довідці параметрами запиту у Державному реєстрі іпотек відомості відсутні (т. 2, а.с. 169-170).

19.08.2015 року головним державним виконавцем Щегульна Г.О. здійснено вихід за місцем знаходженням боржника про що було складено відповідний акт та зроблено запит до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями. 20.08.2015 року надійшла відповідь за № (т. 2, а.с. 171, 172).

19.08.2015 року головним державним виконавцем Щегульна Г.О. відповідно до положень статей 5, 11, 90 Закону України "Про виконавче провадження" зроблено запит до Комунального підприємства "Харківське районне бюро технічної інвентаризації щодо надання документів та до Державної інспекції сільського господарства у Харківській області щодо надання інформації (т. 2, а.с. 173, 174).

26.08.2015 року від Комунального підприємства "Харківське районне бюро технічної інвентаризації за вих. № 523 від 20.08.2015 року надійшов лист із копіями завіреного технічного паспорту комплексу нежитлових приміщень боржника (т. 2, а.с. 175-226).

16.09.2015 року головним державним виконавцем Щегульна Г.О. винесено постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 79 820,37 грн., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанову про арешт коштів боржника та про розшук майна боржника (т. 2, а.с. 249, 250-251, 252).

17.09.2015 року головним державним виконавцем Щегульна Г.О. згідно акту опису й арешту майна виявлено майно.

Відповідно до акту описане майно буде передано для реалізації не раніше 5.10.2015 року та на описане майно накладено арешт та встановлено обмеження права користуватися ним. (т. 2, а.с. 256-258).

22.09.2015 року від АТ «Укрсиббанк» надійшла відповідь у якій зазначено, що постанова про арешт коштів боржника прийнята до виконання (т. 3, а.с. 4).

22.10.2015 року на адресу відділу надійшла відповідь з Інспекції сільського господарства про відсутність зареєстрованої сільськогосподарської техніки (т. 3, а.с. 7).

30.10.2015 року головним державним виконавцем Щегульна Г.О. винесено постанову "Про призначення експерта суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні" (т. 3, а.с. 1).

09.11.2015 року від стягувача до відділу державної виконавчої служби надійшов лист про прискорення передачі арештованого майна (т. 3. а.с. 35).

03.12.2015 року на адресу відділу надійшов звіт про оцінку майна, що належить боржнику (т. 3. а.с. 12)

07.12.2015 року головним державним виконавцем Щегульна Г.О. направлено лист № 9328 на адресу сторін про ознайомлення з оцінкою майна (т. 3, а.с. 34).

25.12.2015 року на адресу Головного територіального управління юстиції у Харківській області направлено пакет документів для подальшої реалізації арештованого майна.

30.12.2015 року від начальника головного територіального управління юстиції у Харківській області на адресу відділу направлено доручення № 07,02-24/07,02-36/57536 для усунення недоліків (т. 3, а.с. 44).

11.01.2016 року головним державним виконавцем Щегульна Г.О. повторно винесено постанову про арешт коштів боржника (т. 3, а.с.с 41).

Згідно розпорядження головним державним виконавцем Щегульна Г.О. від 26.01.2016 року з рахунків боржника списано кошти у розмірі 91 613,67 грн., з них 82 350,00 грн. перераховано на рахунок стягувачеві (т. 3, а.с. 45-46).

26.01.2016 року на виконання доручення Головного територіального управління юстиції у Харківській області начальником відділу за № 468 направлено додаткові документи для подальшої реалізації майна (т. 3, а.с. 47).

20.01.2016 року від стягувача до відділу державної виконавчої служби надійшов лист про негайне виконання наказу (т. 3. а.с. 48).

21.01.2016 року начальником відділу В.В. Єна за № 61/818 надано відповідь стягувачеві про здійснення виконавчих дій у виконанні наказу (т. 3, а.с. 49-50).

17.02.2016 року до відділу державної виконавчої служби надійшов лист від Державного підприємства "Сетам" вих. № 33/25-09/16 від 11.02.2016 року у якому останній повідомляє, що інформація згідно отриманого пакету внесена до СЕТАМ в повному обсязі 10.02.2016 року - лот № 125840 (кукурудза) (т. 3, а.с. 52).

У відповідності до протоколу № 154733 від 04.04.2016 року проведення електронних торгів не відбулось.

Відповідно до пунктів 1, 5-8 статті 62 Закону України "Про виконавче провадження " (станом на лютий-травень 2016 року) реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Скаржником (стягувачем - позивачем) на адресу відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області 10.05.2016 року за вих. № 15 направлено лист, у якому останній зазначає, що 20.01.2016 року сплив 6-ти місячний строк, у який державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії та просив зокрема застосувати усі необхідні заходи, щодо як найшвидшого виконання рішення суду (т. 4, а.с. 29).

16.05.2016 року на адресу стягувача направлено лист-повідомлення щодо залишення за стягувачем не реалізованого майна.

27.05.2016 року від стягувача надійшов лист про відмову залишити за собою арештоване майно.

05.07.2016 року головним державним виконавцем Аль-Халябі Л.Р. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження у зв'язку із надходженням до відділу заяви боржника про звернення до господарського суду Харківської області із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником.

Відповідно до пункту 2 статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" (станом на час виникнення спірних відносин) Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення, зокрема протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

01.09.2016 року начальником відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Дудка І.М. на ім'я начальника відділу організації та контролю за виконанням рішень управлянні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Огурцовій Л.О. надано відповідь про хід виконавчого провадження щодо виконання наказу у справі № 922/4458/14 від 08.05.2014 року. Зокрема зазначено, що відповідно до розпоряджень державних виконавців від 26.01.2016 року, 21.04.2016 року, 08.05.2016 року стягнуто на користь стягувача суму боргу у розмірі 161 366, 10 грн.

08.09.2016 року державним виконавцем Аль-Халябі Л.Р. було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 67620210.

08.09.2016 року державним виконавцем Аль-Халябі Л.Р. також було отримано витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади № 50277199.

07.11.2016 року державним виконавцем Аль-Халябі Л.Р. було здійснено запит до відділу безпеки дорожнього руху Управління первентивної діяльності в Харківській області № 14106 щодо надання інформації про результати розшуку зареєстрованих транспортних засобів, належних на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю "Семтрав".

18.11.2016 року Управлінням первентивної діяльності в Харківській області державному виконавцю Аль-Халябі Л.Р. було надано відповідь № 5049/119-20/03 що вжиття заходів щодо розшуку транспортних засобів виявились без результатними. Зазначене майно не виявлено. Розшук транспортних засобів триває. Також зазначено що один автомобіль знятий з обліку 08.01.2009 року, а другий перереєстровано на нового власника 24.04.2015 року.

19.12.2016 року державним виконавцем Аль-Халябі Л.Р. було винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій у зв'язку із відмовою боржнику у задоволенні заяви про заміну вибулої сторони правонаступником.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам із урахуванням фактичних та правових підстав, вимог скарги, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Ця норма є відтворенням норми статі 124 Конституції України, згідно з якою судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовим актами, виданим відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Держаний виконавець як працівник органу державної виконавчої служби за статтею 7 Закону України "Про державну виконавчу службу", зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки.

Законом України "Про виконавче провадження" встановлено порядок виконання судового рішення, який необхідно дотримуватися державному виконавцю. Рішення, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, відноситься до рішення немайнового характеру.

За зазначеним Законом України "Про виконавче провадження" регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Перелік повноважень державного виконавця під час здійснення примусового виконання рішень визначено Законом України "Про виконавче провадження" (зокрема, в частиною 3 статті 11) як-то: проводити перевірки виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; безоплатно одержувати, з метою захисту інтересів стягувача, від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або від боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Відповідно до статей 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 82 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Скаржник в обґрунтування скарги на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області зазначає, що державним виконавцем порушено вимоги статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" та не вжито виконавці протягом шести місяців, а саме до 20.01.2016 року. Державним виконавцем не передано на реалізацію нерухоме майно боржника, також відділ державної виконавчої служби не звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Суд не погоджується з твердженнями скаржника викладених у пункті 2 прохальної частини скарги на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, з огляду на наступне.

За вимогами статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" Державний виконавець зокрема, зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення, протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

Відповідно до вимог частин 5, 6 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також зокрема на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Аналогічний припис міститься в частині 1 статті 66 Закону України "Про виконавче провадження", в якій зазначено, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

Порядок реалізації арештованого майна боржника визначено Законом України "Про виконавче провадження", Інструкцією про проведення виконавчих дій, Порядком реалізації арештованого майна, Порядком "про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів" від 22.12.2015 року № 2710/5 (станом на момент реалізації майна боржника). .

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження ВП № 48195569 державним виконавцем з 30.10.2015 року здійснювались заходи щодо реалізації виявленого майна боржника згідно з актом опису і арешту від 17.09.2015 року та у відповідності до вимог статті 58, 62 Закону України "Про виконавче провадження" (станом на час виникнення виконавчих дій).

В подальшому, арештоване майно державним виконавцем передано на реалізацію Державному підприємству "Сетам", яке вживало заходи із його продажу.

У зв'язку із тим, що 04.04.2016 року електронні торги, щодо реалізації майна боржника не відбулись, державним виконавцем на виконання вимог статті 62 Закону України "Про виконавче провадження" 16.05.2016 року на адресу стягувача направлено лист - повідомлення про залишити за собою нереалізоване майно.

27.05.2016 року стягувач, повідомив відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області про відмову залишити за собою нереалізоване майно.

Державним виконавцем відповідно до розпоряджень від 21.01.2016 року, 21.04.2016 року та від 08.05.2016 року стягнуто з боржника на користь стягувача суму у розмірі 161 366, 10 грн.

Тому твердження скаржника, щодо бездіяльності відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції в частині невиконання державним виконавцем наказу господарського суду протягом шести місяців, а саме до 20.01.2016 року та не передачі на реалізацію нерухомого майна боржника є необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника та відповідно до вимог статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" зокрема визначено, що черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем, отже є такими, що не приймаються судом та спростовуються вищенаведеними норми.

Також господарський суд не погоджується з твердження скаржника на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області в частині "не звернення державного виконавця до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду" з огляду на наступне.

Відповідно до вимог пункту 18 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до статті 33 Конституції кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З аналізу вищезазначеної норми вбачається, що відповідні заходи вживаються державним виконавцем у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, а саме, невчинення боржником жодних дій, спрямованих на виконання рішень суду.

Але як вбачається із матеріалів справи № 922/4458/15 та наданих державним виконавцем документів, державним виконавцем відповідно до розпоряджень від 21.01.2016 року, 21.04.2016 року та від 08.05.2016 року стягнуто з боржника на користь стягувача суму у розмірі 161 366, 10 грн.

Згідно частин 2,3 статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, право державного виконавця на звернення із поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобов'язань, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Окрім того, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець зазначає у поданні.

Враховуючи вищевикладене, викладені вище посилання скаржника є необґрунтованими та такими що спростовуються матеріалами справи тому не приймається судом.

Щодо посилання скаржника на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції, щодо не розгляду належним чином клопотання (звернення) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за вих. № 15 від 10.05.2016 року та не надано на нього відповідь суд зазначає наступне.

В обґрунтування заявленої вимоги, скаржник зазначає, що відповідно до статті 20 Закону України "Про звернення громадян" подане скаржникам звернення повинно розглядатись у термін не більше одного місяця. Однак державний виконавець вищезазначених дій не провів та відповіді у відповідності до абзацу 6 частини 1 статті 19 Закону України "Про звернення громадян" не надав.

Відповідно до пункту 1 постанови пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року № 14 визначено, що при розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 4 листопада 1950 р.; ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР), Закону N 202/98-ВР, Закону N 606-XIV, гл. 31-Г Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), розд. XIV Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), іншого законодавства, яким врегульовано ці питання. Скарги розглядаються за правилами гл. 31-Г ЦПК та ст. 1212 ГПК, якщо вони стосуються примусового виконання документів, перелік яких наведений у ст. 3 Закону N 606-XIV, звернення - за правилами, встановленими Законом N 606-XIV, розд. V ЦПК, статтями 89, 118 - 122 ГПК, якщо цими й іншими актами законодавства передбачено вирішення судом порушуваних у зверненнях питань.

Відповідно до частини 1 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до пункту 9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 року № 9 від, за змістом статті 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Отже, у господарському суді розглядаються скарги, які безпосередньо стосуються виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів.

В даному випадку, скаржник посилається на відсутність відповіді державного виконавця на його звернення у порядку Закону України "Про звернення громадян" у зв'язку із чим просить суд визнати бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області.

Суд не приймає вищезазначені твердження скаржника, оскільки вини не стосуються безпосередньо виконання рішення суду у справі № 922/4458/14 та заявлені в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог статті 54 Господарського процесуального кодексу України, заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції": пункт 2.1. згідно з частиною 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу та статтею 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з підпункту 9.13. пункту 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, з огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку, що у матеріалах справи наявні докази виконання державним виконавцем державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" з примусового виконання наказу у справі № 922/4458/11, у зв`язку із чим скарга вх. № 210 від 13.07.2016 року на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області в частині пункту 2 прохальної частини не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання, щодо пункту 3 прохальної частини скарги на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області у якому скаржник просить суд зобов'язати відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області у терміновому порядку провести усі виконавчі дії з виконання наказу господарського суду Харківської області від 08.05.2015 року у справі № 922/4458/14, а саме: - передати на реалізацію нерухоме майно боржника (комплекс нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1); - звернутися до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням суду суд виходить з наступного.

Згідно положень пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.2003 року, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

При цьому, суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області в частині пункту 3 прохальної частини скарги, оскільки суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на вищевикладене, господарський суд, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги № 210 від 13.07.2016 року на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 08.05.2015 року у справі № 922/4458/14, у зв'язку із чим відмовляє у її задоволенні.

Керуючись статтями 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги № 210 від 13.07.2016 року на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області щодо виконання наказу господарського суду Харківської області від 08.05.2015 року у справі № 922/4458/14 - відмовити.

Суддя Ємельянова О.О.