РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2016Справа №910/19300/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія"
доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" Славкіної Марини Анатоліївни
третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національний банк України
провизнання протиправним та скасування рішення
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Чугунов М.В. - представник за довіреністю;
від відповідача:Корець О.Г. - представник за довіреністю;
від третьої особи:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія" (далі - позивач, ТОВ "Карпатська нафтова компанія") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" Славкіної Марини Анатоліївни (далі - відповідач, Уповноважена особа Фонду) про визнання протиправним та скасування рішення у формі повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної Марини Анатоліївни про нікчемність правочину № 11/1-47246 від 23.09.2016 року та № 11/2-47228 від 23.09.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2016 р. порушено провадження у справі № 910/19300/16, розгляд справи призначено на 18.11.2016 р.

У судовому засіданні 18.11.2016 року представник позивача наполягав на задоволенні позову та надав усні пояснення по справі. 17.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому він просить суд витребувати в Уповноваженої особи фонду належним чином завірену копію акту перевірки правочину щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 010/12/1 від 12.03.2012 року, укладеного між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ТОВ "Карпатська нафтова компанія", копію розпорядчого акта яким було визнано спірний правочин нікчемним та оригінали для огляду.

Представник відповідача безпосередньо у судовому засіданні 18.11.2016 року проти заявленого позову заперечував посилаючись, зокрема, на викладені у відзиві обставини.

Крім того, 18.11.2016 року від Національного банку України надійшла заява про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки майнові права за кредитним договором № 010/12/1 від 12.03.2012 року, укладеного між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ТОВ "Карпатська нафтова компанія" перебувають в заставі Національного банку України на пілставі Договору застави майнових прав № 07/ЗМП від 04.03.2014 року, укладеного між Національним банком України та Пат "ВіЕйБі Банк".

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні згідно вимог ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 09.12.2016 року.

У судовому засіданні 09.12.2016 року судом було розглянуто клопотання Національного банку України про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Керуючись ст. ст. 27, 33, 34, 43, ГПК України, суд дійшов висновку про задоволення вказаного клопотання та про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Представник позивача підтримував позовні вимоги, наполягав на заяві про витребування доказів від 18.11.2016 року.

Відповідач проти позову заперечував та зазначав, що нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не передбачено ніяких дій, які необхідно вчинити уповноваженій особі, для визнання правочинів нікчемними. Правочин є нікчемним сам по собі, не через те, що його необхідно визнати таким. Нікчемність правочину достатньо лише виявити. Тобто, уповноважена особа не визнає правочин нікчемним, а лише виявляє або забезпечує таке виявлення та фіксує даний факт. Крім того, управлінського рішення у формі наказу про визнання нікчемним правочинів уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіною М.А. не видавалося, а тому фактично відсутній предмет спору.

Дослідивши матеріали справи та керуючись ст. ст. 33, 34, 38, 43, ГПК України, суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів.

Враховуючи особливості справи, що розглядається, суд вирішив відкласти розгляд справи на 21.12.2016 року.

На виконання вимог ухвали суду від 09.12.2016 р. відповідач через загальний відділ суду надав витяг з акту перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) Банком в період з 21.11.2013 року по 20.11.2014 року.

Позивач наполягає на позові, втім безпосередньо в судовому засіданні звернувся з усним клопотанням про відкладення розгляду справи з метою уточнення позовних вимог на підставі вищевказаного акту.

Відповідач проти позову заперечував, по викладеним у відзиві доводам та просив суд відмовити у задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте надав клопотання про відкладення розгляду справи.

На підставі вищевикладеного стороною було подано письмове клопотання про продовження розгляду спору додатково на 15 днів відповідно до ст. 69 ГПК України

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд задовольнив клопотання про продовження розгляду спору додатково на 15 днів, відповідно до ст. 69 ГПК України та відклав розгляд справи на 26.12.2016 року.

У призначеному на 26.12.2016 року судовому засіданні представник позивача продовжував наполягати на позові, безпосередньо у судовому засіданні подав докази направлення позовної заяви та доданих до неї документів третій особі - Національному банку України.

Представник відповідача проти позову заперечував.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі фактичних даних для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні 26.12.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський Акціонерний Банк", згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк".

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 р. № 63, розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну Марину Анатоліївну.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22 лютого 2016 року №213 продовжено строк здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та повноваження ліквідатора Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіної Марини Анатоліївни на два роки до 19 березня 2018 року включно.

Як вбачається із позовної заяви, на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія" від Уповноваженої особи фонду надійшло рішення у формі повідомлення про нікчемність правочину № 11/1-47246 від 23.09.2016 року та повідомлення про нікчемність правочину № 11/2-47228 від 23.09.2016 року.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача, вказане рішення у формі повідомлення підлягає скасуванню з наступних підстав:

- повідомлення про нікчемність правочину були прийняті 23.09.2016 року, тобто під час процедури ліквідації банку (яка слідує після закінчення тимчасової адміністрації), а тому посилання у повідомленні на ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як на підставу визнання договору нікчемним є безпідставним;

- правомірність договору про внесення змін до Кредитного договору № 010/12/1 від 18.01.2011 року не оскаржувалось відповідачем, у зв'язку з чим він є правомірним та обов'язковим для виконання сторонами, отже, визнання правочину щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 010/12/1 від 18.01.2011 року, укладеним між ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" та ТОВ "Карпатська нафтова компанія" нікчемним призведе до неможливості виконання договору про внесення змін до Кредитного договору № 010/12/1;

- відповідач у своєму повідомленні не уточнює які саме умови правочину (кредитного договору 3 010-12/12/90 від 30.03.2012 року) передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.;

- у повідомлені не обґрунтовано посилання на норму Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія" підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відносини пов'язані з виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків регулюється Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що є спеціальним відносно інших законодавчих актів України щодо цих правовідносин.

Відповідно до п. 2 статті 1 вказаного закону, метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Згідно ч. 3 ст. 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується.

Частиною 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Так, на виконання вимог статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіною М.А., 15.12.2014 року було видано Наказ № 90 "Про перевірку договорів".

З метою здійснення альтернативної Наказу № 90 від 15.12.2014 року незалежної перевірки правочинів (договорів), Уповноваженою особою Фонду 20.01.2015 року було видано Наказ № 23/1 "Про здійснення альтернативної перевірки договорів".

За результатами проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) ПАТ "ВіЕйБі Банк" з 21.11.2013 року по 20.11.2014 року комісією з перевірки правочинів було складено Акт від 09.02.2015 року, відповідно до якого комісією було виявлено ряд правочинів, які підпадають під підстави визначені положеннями ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та є нікчемними, зокрема:

- правочин щодо переведення заборгованості за кредитним договором № 010/12/1 від 18.01.2011 року, укладеним між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ТОВ "Карпатська нафтова компанія", з іноземної валюти в національну валюту України та погашення заборгованості за зазначеними кредитним договором в іноземній валюті;

- правочин щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 010/12/1 від 12.03.2012 року, укладеного між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія".

Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, № 2 від 05.07.2012 року (далі - Положення), зареєстроване У Міністерстві юстиції України 14.09.2012 року за № 1581/21893 (в редакції станом на час складання Акту перевірки від 09.02.2015 року), - Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію зобов'язана протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Як вбачається із позовної заяви, позивач посилається на той факт, що повідомлення про нікчемність правочину було прийняте на підставі Акту перевірки вже після прийняття виконавчою дирекцією Фонду рішення № 63 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк", хоча, як зауважує ТОВ "Карпатська нафтова компанія", згідно вимог статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд забезпечує перевірку правочинів протягом дії тимчасової адміністрації.

Дослідивши наявні у матеріалах справи фактичні дані, судом встановлено, що Акт перевірки правочинів було складено комісією 09.02.2015 року, а рішення про початок процедури ліквідації ПАТ "ВіЕйБі Банк" винесено 20.03.2015 року. Таким чином, перевірку правочинів в порядку статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" було проведено у відповідності до процедури, встановленої законодавством.

Крім того, пунктом 1 частини 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" чітко визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Щодо тверджень позивача про те, що визнання правочину нікчемним призведе до неможливості виконання договору про внесення змін до Кредитного договору № 010/12/1 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Надіславши Повідомлення № 11/1-47246 та № 11/2-47228 від 23.09.2016 року Уповноважена особа Фонду повідомила позивача про нікчемність правочинів щодо переведення заборгованості за кредитним договором № 010/12/1 від 18.01.2011 року, укладеним між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ТОВ "Карпатська нафтова компанія", з іноземної валюти в національну валюту України та погашення заборгованості за зазначеними кредитним договором в іноземній валюті та щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 010/12/1 від 12.03.2012 року, укладеного між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія".

Тобто, нікчемним визнано не Договір про внесення змін до Кредитного договору № 010/12/1 від 12.03.2012 року або Кредитний договір № 010/12/1 від 18.01.2011 року, а саме правочин щодо погашення заборгованості за рахунок коштів, розміщених на депозитних рахунках.

До того ж, судом прийнято до уваги, що права позивача внаслідок дій відповідача було порушено шляхом висування Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіною Мариною Анатоліївною вимоги у повідомленні № 11/1-47246 та повідомленні № 11/2-47228 від 23.09.2016 року про негайне виконання зобов'язань за кредитним договором № 010/12/1 від 12.03.2012 року.

З метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, ухвалою від 09.12.2016р. судом в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України було витребувано в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни копію акту перевірки правочину від 09.02.2015 р.

За приписами ст.1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Статтею 45 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України.

Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідачем представлено до матеріалів справи лише витяг з акту б/н від 09.02.2015р. перевірки правочинів.

З приводу посилань відповідача на те, що повідомлення про нікчемність правочину не є управлінським рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни, а отже не може бути визнано незаконним та скасовано, суд зауважує наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Слід зазначити що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У ст. 11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом № 2148-08 від 19.10.1973р. Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов'язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Одночасно, у рішенні № 7-рп/2013 від 11.07.2013р. Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що зобов'язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав). Аналогічну позицію наведено у постанові від 29.05.2013р. Вищого господарського суду України по справі №5011-5/14825-2012.

Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Тобто, метою застосування судом певного способу захисту прав та законних інтересів осіб є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Отже, останнє направлене на настання певних юридичних наслідків. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом України у листі від 01.04.2014р. "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України".

Наразі, суд вважає за необхідне захистити права позивача шляхом визнання незаконним та скасування рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіної Марини Анатоліївни про нікчемність правочину № 11/1-47246 та 11/2-47228 від 23.09.2016 року.

У даному випадку суд повторно зауважує, що фактично порушення прав позивача внаслідок дій відповідача полягає саме у висуванні Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" Славкіною Мариною Анатоліївною вимоги у повідомленні № 11/1-47246 та повідомленні № 11/2-47228 від 23.09.2016 року про негайне виконання зобов'язань за кредитним договором № 010/12/1 від 12.03.2012 року.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія".

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судвого збору покладаються на відповідача по справі.

На підставі викладеного та керуючись статями 32-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія" задовольнити.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. № 11/1-47246 від 03.09.2016 року про нікчемність правочину щодо переведення заборгованості за кредитним договором № 010/12/1 від 18.01.2011 року, укладеним між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та ТОВ "Карпатська нафтова компанія", з іноземної валюти в національну валюту України та погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором в іноземній валюті.

3. Визнати протиправним і скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. № 11/2-47228 від 23.09.2016 року про нікчемність правочину щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 010/12/1 від 12.03.2012 року, укладеного між ПАТ "ВіЕйБі Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія".

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд.27Т, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія" (76018, м. Івано-Франківськ, вул. С. Петлюри, 10; ) судовий збір у розмірі 2 756, 00 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 28.12.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко