ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" грудня 2016 р.Справа № 916/2866/16

за позовом Фермерського господарства "НАЗАРИ";

до відповідача: ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 управління Держгеокадастру в Одеській області;

про визнання незаконними дій, про визнання незаконним та скасування рішення

Суддя Степанова Л.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3 директор; ОСОБА_4 за довіреністю;

Від відповідача: ОСОБА_5 за довіреністю;

Від третьої особи: не з'явився;

Суть спору: про визнання незаконними дій, про визнання незаконним та скасування рішення

Фермерське господарство "НАЗАРИ" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області в якому просить:

- визнати незаконними дії ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області при прийнятті рішення №123YII від 21.09.2015р. про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур від 12.02.2016р.;

- визнати незаконним та скасувати у повному обсязі рішення позачергової 12 сесії ОСОБА_1 сільської ради сьомого скликання Лиманського району Одеської області №123YII від 21.09.2015р. про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур №1 від 12.02.2016р., укладеного між Фермерським господарством "НАЗАРИ" в особі ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сільською радою в особі ОСОБА_2 ОСОБА_6

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.10.2016р. порушено провадження у справі №916/2866/16.

17.11.2016р. за вх.суду№2-6054/16 позивач звернувся до суду з клопотанням про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 управління Держгеокадастру в Одеській області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.11.2016р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 управління Держгеокадастру в Одеській області .

В п.4 прохальної частини позовної заяви позивач просив до вирішення справи по суті та набрання рішення законної сили вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві вчиняти дії по передачі спірної земельної ділянки третім особам або вчиняти будь які інші дії, які обмежують права позивача використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням.

Відповідно до ст.67 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Суд, розглянувши вимогу позивача про вжиття заходів щодо забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві вчиняти дії по передачі спірної земельної ділянки третім особам або вчиняти будь які інші дії, які обмежують права позивача використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, враховуючи, що позивач не наполягав на її розгляді, залишає вимогу позивача про вжиття заходів щодо забезпечення позову без розгляду.

Позивач на позовних вимогах наполягає.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 22.11.2016р. за вх.суду№28320/16.

22.11.2016р. за вх.суду№2-6141/16 відповідач звернувся до суду з заявою про припинення провадження у справі посилаючись на те, що даний спір непідвідомчий господарським судам.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 управління Держгеокадастру в Одеській області в засідання суду не з'явилася, пояснень щодо позовних вимог не надала.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив:

Як зазначає позивач, на підставі рішення ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області №62-VII від 11.02.2016р. між позивачем та відповідачем 12.02.2016р. було укладено договір №1 про сезонне використання земельних ділянок для вирощування сільськогосподарських культур (далі договір) відповідно до умов якого позивач має право вирощувати сільськогосподарську продукцію на належних відповідачу землях площею 208,3722га ріллі (в тому числі 189,5722га землі запасу, 17,6га невитребувані паї, 1,2га проектні дороги) (п.1.1. договору).

Відповідно до п.3.1. плата за договором становить 238377,80грн. за весь період дії договору.

Строк дії договору з дати укладання до 31.12.2016р. Сторона, яка бажає припинити його дію, повинна письмово попередити про це іншу сторону. Термін дії договору не підлягає продовженню за будь яких підстав (п.п. 7.1., 7.2. договору).

Позивач вказує, що 07.10.2016р. йому стало відомо, що згідно рішення позачергової сесії ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області №123-YII від 21.09.2016р. договір №1 від 12.02.2016р. розірвано, а земельну ділянку площею 208,3722га переведено до земель запасу сільської ради.

Позивач зазначає, що підставою для розірвання договору є несплата ОСОБА_7, який є членом ФГ "НАЗАРИ", належних сум за придбані лоти по укладеним договорам оренди земельних ділянок на земельних торгах згідно листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №18-15-0.8-13620/2-16 від 29.08.2016р., а також організація ФГ "НАЗАРИ" та іншими фермерами побиття сільського голови ОСОБА_6 невідомими людьми в камуфляжі та залякування депутатів ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області.

Позивач наполягає на тому, що рішення ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області №123-YII від 21.09.2016р. про розірвання договору №1 від 12.02.2016р. має бути скасоване, оскільки відповідно до п.8.1. договору єдиною підставою для дострокового розірвання договору в односторонньому порядку є лише у випадках коли роботи позивача не відповідають умовам договору. ФГ "НАЗАРИ" на наданій земельній ділянці вирощувало сільськогосподарську продукцію. А також справно здійснювало щомісячну плату на рахунок відповідача за користування земельною ділянкою, як це передбачено договором, тобто з боку позивача повністю виконані умови договору, що підтверджується платіжними дорученнями.

Щодо посилань відповідача на несплату ОСОБА_7, який є членом ФГ "НАЗАРИ", належних сум за придбані лоти по укладеним договорам оренди земельних ділянок на земельних торгах, то ОСОБА_7 приймав участь у земельних торгах як фізична особа, побиття сільського голови ОСОБА_6 не мають відношення до стосунків позивача та відповідача за договором №1 від 12.02.2016р., крім того відповідачем не надано доказів того, що саме ФГ "НАЗАРИ" організувало побиття сільського голови ОСОБА_6 та залякувало депутатів сільської ради.

Також позивач зазначає, що рішення ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області №123-YII від 21.09.2016р. про розірвання договору №1 від 12.02.2016р. не було доведено до відома ФГ "НАЗАРИ" та на неодноразові звернення ФГ "НАЗАРИ" щодо отримання вказаного рішення та протоколу засідання сільської ради були отримані формальні відмови, що є порушенням Закону України "Про звернення громадян".

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а саме визнати незаконними дії ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області при прийнятті рішення №123YII від 21.09.2015р. про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур від 12.02.2016р. та визнати незаконним та скасувати у повному обсязі рішення позачергової 12 сесії ОСОБА_1 сільської ради сьомого скликання Лиманського району Одеської області №123-YII від 21.09.2016р. про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур №1 від 12.02.2016р., укладеного між Фермерським господарством "НАЗАРИ" в особі ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сільською радою в особі ОСОБА_2 ОСОБА_6

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем у вересні місяці 2016р. не було сплачено щомісячний платіж за користування земельною ділянкою та використовуючи своє право на дострокове припинення договору сільська рада прийняла оскаржуване позивачем рішення про розірвання договору №1 від 12.02.2016р.

Як зазначає відповідач, ним було зроблено попередження позивачу про дострокове розірвання договору відповідно до п.8.1. договору у звязку з чим оскаржуване рішення повністю відповідає умовам укладеного договору та жодним чином не порушує права позивача.

Щодо неповідомлення ФГ "НАЗАРИ" про скликання позачергової сесії, відповідач вказує, що оголошення про проведення позачергової сесії було розмішено на дошці оголошень біля приміщення сільської ради 09.09.2016р. тобто за 10 днів до проведення сесії.

Також відповідач зазначає, що вказане рішення було прийнято після того, як ФГ "НАЗАРИ" було вирощено сільськогосподарські культури та зібрано урожай і до моменту посіву, що не призвело до негативних наслідків для ФГ "НАЗАРИ".

Відповідач також зазначає, що договір №1 від 12.02.2016р. не було зареєстровано відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а тому у позивача на дату подачі позову не виникло право користування чужою земельною ділянкою у звязку з чим у позивача відсутнє порушене право.

Крім того відповідач звернувся до суду з заявою про припинення провадження у справі з посиланням на рішення Конституційного суду України №10-рп/2010 від 01.04.2010р., оскільки даний спір підвідомчий адміністративному суду.

Враховуючи викладене, відповідач просить припинити провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Щодо позовних вимог позивача про визнання незаконними дії ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області при прийнятті рішення №123YII від 21.09.2016р. про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур від 12.02.2016р. слід зазначити наступне.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи, що позивачем оскаржуються саме дії ОСОБА_1 сільської ради сьомого скликання Лиманського району Одеської області про прийняття рішення №123YII від 21.09.2016р., яка є суб'єктом владних повноважень то даний спір не підлягає розгляду в господарських судах.

Відповідно до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо зокрема спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Враховуючи викладене, провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконними дії ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області при прийнятті рішення №123YII від 21.09.2016р. про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур від 12.02.2016р., підлягає припиненню відповідно до п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування у повному обсязі рішення позачергової 12 сесії ОСОБА_1 сільської ради сьомого скликання Лиманського району Одеської області №123YII від 21.09.2016р. про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур №1 від 12.02.2016р., укладеного між Фермерським господарством "НАЗАРИ" в особі ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сільською радою в особі ОСОБА_2 ОСОБА_6 слід зазначити наступне.

Відповідно до пунктів 1 та 6 частини першої статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав; справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Судом встановлено, що 21.09.2016р. ОСОБА_1 сільською радою Лиманського району Одеської області сьомого скликання було прийнято рішення №123YII про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур №1 від 12.02.2016р., укладеного між Фермерським господарством "НАЗАРИ" в особі ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сільською радою в особі ОСОБА_2 ОСОБА_6

Статтею 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності. Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам. Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам (п.п.1.2.2.,1.2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" із змінами та доповненнями).

У звязку з чим заява відповідача про припинення провадження у справі з посиланням на п.1. ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, в частині, що стосується визнання незаконним та скасування у повному обсязі рішення позачергової 12 сесії ОСОБА_1 сільської ради сьомого скликання Лиманського району Одеської області №123YII від 21.09.2016р. про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур №1 від 12.02.2016р., укладеного між Фермерським господарством "НАЗАРИ" в особі ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сільською радою в особі ОСОБА_2 ОСОБА_6, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідачем до матеріалів справи не було надано документів на підставі яких було прийняте оскаржуване рішення.

Крім того в оскаржуваному рішенні №123-УІ від 21.09.2016р. не зазначені підстави для розірвання договору, однак у листі відповідача №02/СР-11-595 від 05.10.2016р. відповідачем було зазанчено, що причиниою розірвання догвоору №1 від 12.02.2016р. були несплата членом ФГ "НАЗАРИ" ОСОБА_7 належних сум за придбані лоти по укладеним договорам оренди земельних ділянок на земельних торгах згідно листа Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №18-15-0.8-13620/2-16 від 29.08.2016р., а також організація ФГ "НАЗАРИ" та іншими фермерами побиття сільського голови ОСОБА_6 невідомими людьми в камуфляжі та залякування депутатів ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області.

Зі змісту договору вбачається, що договір був укладений між Фермерським господарством "НАЗАРИ" в особі ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сільською радою в особі ОСОБА_2 ОСОБА_6, а не з громадянином ОСОБА_7, крім того ОСОБА_7, згідно наданих до матеріалів справи документів, приймав участь у земельних торгах, як фізична особа, а не представник ФГ "НАЗАРИ".

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.8.1. договору Власник має право на одностороннє дострокове припинення договору лише у випадках коли роботи Виконавця не відповідають умовам договору. При цьому Власник надсилає Виконавцю попередження про припинення дії договору не пізніше, ніж за місяць до дати припинення.

Згідно ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що відповідачем під час розгляду справи не надано доказів неналежного виконання позивачем своїх зобовязань, які є підставою для одностороннього дострокового припинення договору та відповідачем не надано доказів попередження позивача про припинення дії договору не пізніше, ніж за місяць до дати припинення, позовні вимоги позивача в частині визнання незаконним та скасування рішення позачергової 12 сесії ОСОБА_1 сільської ради сьомого скликання Лиманського району Одеської області №123YII від 21.09.2016р. про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур №1 від 12.02.2016р., укладеного між Фермерським господарством "НАЗАРИ" в особі ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сільською радою в особі ОСОБА_2 ОСОБА_6, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК) (п.2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" із змінами та доповненнями).

Встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків (п.3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" із змінами та доповненнями).

Судом встановлено, що 12.02.2016р. між позивачем та відповідачем було укладено договір №1 про сезонне використання земельних ділянок для вирощування сільськогосподарських культур відповідно до умов якого позивач має право вирощувати сільськогосподарську продукцію на належних відповідачу землях площею 208,3722га ріллі (в тому числі 189,5722га землі запасу, 17,6га невитребувані паї, 1,2га проектні дороги) (п.1.1. договору).

Відповідно до п.3.1. плата за договором становить 238377,80грн. за весь період дії договору.

Строк дії договору з дати укладання до 31.12.2016р. Сторона, яка бажає припинити його дію, повинна письмово попередити про це іншу сторону. Термін дії договору не підлягає продовженню за будь яких підстав (п.п. 7.1., 7.2. договору).

Як вбачається зі змісту договору №1 від 12.02.2016р. ФГ "НАЗАРИ" на підставі оспорюваного договору фактично отримало земельні ділянки в оренду, оскільки чинним законодавством не передбачений такий вид договору, як сезонне використання земельної ділянки.

Тобто правочин, який вчинено сторонами при укладенні договору №1 від 12.02.2016р. суперечить чинному законодавству та спрямований на приховання іншого правочину - договору оренди земельної ділянки, який сторони насправді вчинили, тобто спірний договір є удаваним правочином згідно з частиною 1 статті 235 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 2 статті 235 Цивільного кодексу України у разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Таким чином, до спірного правочину слід застосувати правила, передбачені для договору оренди землі.

Згідно ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 16 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Однак в матеріалах справи відсутнє прийняте відповідачем рішення про надання земельних ділянок в оренду позивачу або відсутні докази проведення аукціону про надання відповідачу спірних земельних ділянок.

Згідно ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 19 Закону України "Про оренду землі" при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років.

Однак з матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами було укладено з 12.02.2016р. по 31.12.2016р., що суперечить вимогам ст.19 Закону України "Про оренду землі".

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

В договорі сторони передбачили фіксовану суму плати у розмірі 238377,80грн. за весь період дії договору, що також суперечить вимогам ст. 21 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації права оренди за договором №1 від 12.02.2016р., що суперечить ст.125 Земельного кодексу України.

Враховуючи викладене, укладений між сторонами договір №1 від 12.02.2016р. не відповідає вимогам Земельного кодексу України та Закону України "Про оренду землі" у звязку з чим суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог відповідно до ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, та визнати договір №1 від 12.02.2016р. недійсним.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Фермерського господарства "НАЗАРИ" підлягають частковому задоволенню в частині визнання незаконним та скасування рішення позачергової 12 сесії ОСОБА_1 сільської ради сьомого скликання Лиманського району Одеської області №123YII від 21.09.2016р. про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур №1 від 12.02.2016р., укладеного між Фермерським господарством "НАЗАРИ" в особі ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сільською радою в особі ОСОБА_2 ОСОБА_6, позовні вимоги в частині визнання незаконними дії ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області при прийнятті рішення №123YII від 21.09.2016р. про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур від 12.02.2016р. підлягають припиненню в порядку п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, п.1. ч.1 ст.80, ст.ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фермерського господарства "НАЗАРИ" - задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконними дії ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області при прийнятті рішення №123YII від 21.09.2015р. про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур від 12.02.2016р. припинити.

3. Визнати незаконним рішення позачергової 12 сесії ОСОБА_1 сільської ради сьомого скликання Лиманського району Одеської області №123YII від 21.09.2015р. про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезоне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур №1 від 12.02.2016р., укладеного між Фермерським господарством "НАЗАРИ" в особі ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сільською радою в особі ОСОБА_2 ОСОБА_6

4. Скасувати рішення позачергової 12 сесії ОСОБА_1 сільської ради сьомого скликання Лиманського району Одеської області №123YII від 21.09.2015р. про розірвання з ФГ "НАЗАРИ" договору про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур №1 від 12.02.2016р., укладеного між Фермерським господарством "НАЗАРИ" в особі ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сільською радою в особі ОСОБА_2 ОСОБА_6

5. Визнати договір про сезонне використання земельної ділянки для вирощування сільськогосподарських культур №1 від 12.02.2016р., укладений між Фермерським господарством "НАЗАРИ" (61520, Одеська область, Лиманський район, с. Трояндове (Кірово), вул. Степова, 8, ) в особі ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сільською радою Лиманського району Одеської області (67520, Одеська область, Лиманський район, с. Кірове, вул. Кірова, 4, ) в особі ОСОБА_2 ОСОБА_6 недійсним.

6. Стягнути з ОСОБА_1 сільської ради Лиманського району Одеської області (67520, Одеська область, Лиманський район, с. Кірове, вул. Кірова, 4, ) на користь Фермерським господарством "НАЗАРИ" (61520, Одеська область, Лиманський район, с. Трояндове (Кірово), вул. Степова, 8, ) 1378/одна тисяча триста сімдесят вісім/грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 21 грудня 2016 р.

Суддя Л.В. Степанова