ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2016 р.Справа № 922/3845/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Торгівельні ряди"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення коштів в розмірі 12 200,00 грн
за участю представників сторін:

представник позивача - Ріпка В.О., довіреність б/н від 14.09.2016 р.;

відповідач - ОСОБА_1, особисто;

представник відповідача - договір №29112016-1 від 29.11.2016 р., ордер ХВ №000100, свідоцтво №610 від 18.12.1995 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне підприємство "Торгівельні ряди", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення неустойки в розмірі 12200,00 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), нарахованої на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Позов вмотивований порушенням відповідачем зобов'язань за Договором найму (оренди) торговельного місця на Кегичівському ринку ПП "Торгівельні ряди" НОМЕР_1 від 15 червня 2015 року в частині своєчасного повернення торгівельного місця і, як наслідок, нарахуванням неустойки за користування майном на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14 листопада 2016 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №922/3387/16 та призначено до розгляду на 29 листопада 2016 року.

29 листопада 2016 року розгляд справи відкладено до 13 грудня 2016 року.

13 грудня 2016 року та 20 грудня 2016 року в судовому засіданні оголошено перерву до 20 грудня 2016 року та 22 грудня 2016 року відповідно.

19 грудня 2016 року через канцелярію Господарського суду Харківської області від Приватного підприємства "Торгівельні ряди" надійшло клопотання про збільшення розміру позовних вимог (вх. №43507), в якій просить стягнути з відповідача кошти за користування майном підприємства в розмірі 9 200,00 грн. та неустойку в розмірі 12200,00 грн., нараховану на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Щодо поданого клопотання Приватного підприємства "Торгівельні ряди" про збільшення розміру позовних вимог, суд зазначає наступне.

На підставі частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 Господарського процесуального кодексу України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Суд, дослідивши клопотання Приватного підприємства "Торгівельні ряди" про збільшення розміру позовних вимог, з урахуванням поданої позовної заяви, в частині стягнення коштів за користування майном розцінює його як заяву про зміну предмету та підстав позову, оскільки первісно така вимога не була заявлена позивачем.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову.

Враховуючи вищевикладене, та з огляду на те, що предметом розгляду справи №922/3845/16 є стягнення неустойки, нарахованої на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, а надане позивачем клопотання про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення коштів за користування майном направлено на одночасну зміну предмета і підстав позову, суд прийшов до висновку про відмову в його задоволенні.

Також, суд зазначає, що позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку до Господарського суду Харківської області.

До початку судового засідання 20 грудня 2016 року через канцелярію Господарського суду Харківської області від Приватного підприємства "Торгівельні ряди" надійшли пояснення (вх. №43915), в яких зазначив, що саме лише користування відповідачем майном після 05 січня 2016 року проти волі власника, всіляке ухилення від його повернення та оплати за нього, свідчить тільки про привласнення відповідачем чужого майна, яке було ввірено йому у користування на підставі договору, строк якого сплив.

В судовому засіданні 22 грудня 2016 року представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Присутні в судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти позову заперечували, вважають його безпідставним і необґрунтованим, та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових письмових поясненнях. Зазначили, що позивач у визначений договором строк до відповідача із запереченнями проти продовження дії спірного договору на той самий строк і на тих самих умовах не звертався, таким чином, договір є продовженим. Враховуючи фактичне продовження правовідношень між сторонами з найму, відсутність вимог позивач про повернення об'єкта найму на протязі всього часу з 06 січня 2016 року, користування об'єктом з боку відповідача є правомірним та таким, що відповідає правовій суті укладеного договору.

В судовому засіданні 22 грудня 2016 року представники позивача та відповідача не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень.

За висновками суду, в матеріалах справи № 922/3845/16 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Між Приватним підприємством "Торгівельні ряди" (Наймодавець) та Фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 (Наймач) було укладено Договір найму (оренди) торгівельного місця на Кегичівському ринку Приватного підприємства "Торгівельні ряди" НОМЕР_1 від 15 червня 2015 року (надалі - Договір), відповідно до предмету та мети якого Наймодавець передає, а Наймач приймає у тимчасове платне користування торговельне місце (Об'єкт найму), яке розташоване на ринку ПП "Торгівельні ряди" за адресою: АДРЕСА_1 (пункт 1.1. Договору).

У відповідності до пункту 1.2. Договору, загальна площа об'єкта найму становить 9 кв. м ділянки з твердим покриттям.

Згідно пункту 2.1. Договору, вступ наймача у користування об'єктом найму настає одночасно з підписанням сторонами Договору.

Пунктом 2.4. Договору сторони погодили, зокрема, що об'єкт найму вважається поверненим наймодавцю з часу підписання сторонами акта приймання-передачі про фактичне повернення майна з оренди.

Розмір плати за користування об'єктом найму становить 610,00 грн. щомісячно. Плата за користування об'єктом найму сплачується у готівковій формі у якості передоплати наперед до 20 числа щомісячно (пункти 3.1., 3.4. Договору).

Пунктом 5.1.6. Договору сторони визначили, що при затримці повернення майна з вини наймача торгівельного місця після припинення дії цього договору, наймач сплачує плату за користування об'єктом найму у подвійному розмірі до дня фактичної передачі об'єкта найму за актом приймання -передачі.

Зміна умов або розірвання договору проводить за погодженням сторін, які оформлюються додатковою угодою і є невід'ємною частиною цього договору. Дія договору припиняється, зокрема внаслідок закінчення строку його дії (пункти 6.2., 6.4.)

Відповідно до пункту 6.6. договору, у випадках відсутності заперечень наймодавця та наймача про припинення дії договору протягом одного місяця до його закінчення, він вважається продовженим на той самий строк, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, про що укладається додаткова угода у письмовому вигляді.

Пунктом 6.1. Договору сторонами погоджено, що цей договір діє з 15 червня 2015 року по 05 січня 2016 року (але не більше одного року).

Факт передачі об'єкта найму сторонами не заперечується.

За твердженнями позивача, відповідач в порушення умов договору, після його закінчення 05 січня 2016 року, не повернув об'єкт оренди за актом приймання-передачі, додаткової угоди про його продовження не заключив та продовжує користуватися об'єктом оренди без укладання договору, що порушує законні права позивача як наймодавця, у зв'язку із чим позивач просить стягнути із відповідача суму неустойку, нарахованої на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України за період з 20 лютого 2016 року по 23 листопада 2016 року в розмірі 12200,00 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), що і стало підставою звернення позивача з даним позовом до суду.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що позивач у визначений договором строк до відповідача із запереченнями проти продовження дії спірного договору на той самий строк і на тих самих умовах не звертався, таким чином, договір є продовженим. Враховуючи фактичне продовження правовідношень між сторонами з найму, відсутність вимог позивач про повернення об'єкта найму на протязі всього часу з 06 січня 2016 року, користування об'єктом з боку відповідача є правомірним та таким, що відповідає правовій суті укладеного договору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно приписів статей 6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Предметом даного судового розгляду є вимоги Наймодавця до Наймача про стягнення неустойки на підставі договору та закону у зв'язку з невиконанням обов'язку з повернення майна після припинення Договору найму (оренди) торговельного місця на Кегичівському ринку ПП "Торгівельні ряди" №25 від 15 червня 2015 року.

У відповідності до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до реєстру вручення додаткових угод про зміну ставок орендної плати від 07.02.2016 року, відповідачу був вручений проект додаткової угоди (т.1 а.с.68-70).

Позивачем було направлено відповідачу лист від 16 лютого 2016 року (т. 1, арк. с. 71) в якому зазначив, що у зв'язку із закінченням строку дії укладеного договору, відповідачу було завчасно надано Додаткову угоду для підписання. Оскільки додаткову угоду до 15 лютого 2016 року не було підписано, відповідач з 20 лютого 2016 року втрачає право розміщувати належну йому малу архітектурну споруду та здійснювати господарську діяльність.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №90 від 22 лютого 2016 року (т. 1, арк. с. 72-74), в якій зазначив, що у зв'язку із закінченням строку дії договору та не підписанням додаткової угоди, взаємні правовідносини сторін перестали бути господарськими.

Також, позивач направив відповідачу претензію від 02 липня 2016 року (т. 1, арк. с. 75-76), в якій зазначає, що відповідачем не підписана додаткова угода до спірного Договору, відповідно Договір не продовжено. У зв'язку з розміщенням на території ринку малої архітектурної форми (споруди), у відповідача виникла заборгованість у розмірі 4 600,00 грн. Позивач пропонував у строку до 18 липня 2016 року виконати вимоги попередніх претензій, сплатити вищевказану заборгованість та отримати про це фіскальний чек реєстратора розрахункових операцій Приватного підприємства "Торгівельні ряди".

22 листопада 2016 року Приватним підприємством "Торгівельні ряди" складено Акт контрольної перевірки інвентаризації самовільного використання індивідуально визначених торгівельних місць та розміщення на них малих архітектурних форм (споруд) на ринку Приватного підприємства "Торгівельні ряди" станом на 22 листопада 2016 року (т. 1, арк. с. 77-79).

Згідно з ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 2 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведеного вбачається, що для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав, тобто необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України. Вказана правова позиція, зокрема, викладена в постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 р. у справі №3-70гс14 та від 02.09.2014 р. у справі №3-85гс14.

Таким чином, для вирішення по суті спору, необхідно встановити факт наявності або відсутності винної поведінки відповідача, яка полягала в неповерненні позивачу об'єкта оренди.

Позивач вважає, що оскільки між ним та відповідачем не було підписано додаткової угоди до спірного договору, то Договір найму (оренди) торговельного місця на Кегичівському ринку ПП "Торгівельні ряди" НОМЕР_1 від 15 червня 2015 року є припиненим. Таким чином, в зв'язку з умисним неповерненням відповідачем (наймачем) торгівельного місця НОМЕР_1 (Об'єкта найму) у позивача виникло право на нарахування неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Проте, суд не погоджується з такими висновками позивача, з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини другої статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною четвертою статті 284 Господарського кодексу України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди також передбачені статтею 764 Цивільного кодексу України та опосередковано нормою частини четвертої статті 291 Господарського кодексу України, згідно з якою правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним як до закінчення терміну дії договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Для припинення договору оренди достатнім є вираження стороною в обумовлений законом строк своєї волі у формі заяви про небажання продовжувати орендні відносини. При цьому, законодавчо на орендодавця покладається лише обов'язок зробити заяву про відсутність у нього намірів продовжувати орендні правовідносини і не встановлено, у який спосіб він повинен пред'явити (зробити, повідомити) таку заяву.

У сфері орендних відносин усталеною є практика надсилання відповідної письмової заяви рекомендованим листом за адресою місцезнаходження (місця проживання) орендаря, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, або за іншою поштовою адресою, що була повідомлена орендарем в установленому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не скористався своїм правом, передбаченим статтею 764 Цивільного кодексу України, на дату закінчення строку Договору найму (оренди) торгівельного місця на Кегичівському ринку Приватного підприємства "Торгівельні ряди" НОМЕР_1 від 15 червня 2015 року та протягом місяця після закінчення цього строку не звернувся до відповідача з запереченнями проти продовження дії спірного договору.

Також твердження позивача про те, що спірний Договір є припиненим, суд вважає помилковим, оскільки відповідно до ч. 2 ст.795 Цивільного кодексу України, повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем об'єкту найму ПП "Торгівельні ряди".

Згідно із статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач продовжує користуватися Об'єктом найму після закінчення строку дії договору. Даний факт не заперечується самим позивачем та підтверджується Актом контрольної перевірки інвентаризації самовільного використання індивідуально визначених торгівельних місць та розміщення на них малих архітектурних форм (споруд) на ринку Приватного підприємства "Торгівельні ряди" станом на 22 листопада 2016 року (т. 1, арк. с. 77-79).

В матеріалах справи відсутні акт приймання-передачі (повернення) об'єкта найму ПП "Торгіевльні ряди" та докази, які б свідчили про заперечення позивача щодо користування відповідачем об'єктом найму після закінчення строку дії договору найму (оренди) торгівельного місця на Кегичівському ринку Приватного підприємства "Торгівельні ряди" НОМЕР_1 від 15 червня 2015 року, а відтак суд дійшов висновку, що спірний Договір був пролонгований на той же самий строк, у зв'язку з чим підстави для застосування до відповідача положень ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України у даному випадку відсутні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, України, покладаючи судові витрати в даній справі на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові Приватного підприємства "Торгівельні ряди" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення неустойки, нарахованої на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу - відмовити повністю.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.12.2016 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа №922/3845/16