РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року Справа № 902/746/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Максютинська Д.В

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився

відповідача: ОСОБА_1, довіреність №1-14-5054 від 04.01.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Вінницяобленерго" на рішення господарського суду Вінницької області від 25.10.16р. у справі № 902/746/16 (суддя Колбасов Ф.Ф.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Вінницяобленерго"

про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" (далі Позивач) звернулося до господарського суду Вінницької області з позовною заявою (а.с. 2,3) до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (надалі Відповідач) про стягнення 24117,16 грн матеріальної шкоди в порядку регресу.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року позовні вимоги у справі № 902/746/16 задоволено у повному обсязі (а.с.76-82).

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт перебування ОСОБА_3 (особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди) у трудових відносинах з Відповідачем станом на час скоєння ДТП підтверджується матеріалами справи і не заперечувався його представником під час розгляду справи, а тому зважаючи на недоведеність факту незаконного заволодіння транспортним засобом водієм ОСОБА_3 та на відсутність заперечень відповідача щодо суми страхового відшкодування, суд дійшов висновку про те, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу у розмірі 24117,16 грн.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Вінницької області від 25.10.2016 у справі №902/746/16, Відповідач подав апеляційну скаргу (а.с. 88-91), в якій просить рішення місцевого господарського суду від 25.10.2016 у справі №902/746/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовні вимог відмовити.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на ту обставину, що господарський суд Вінницької області прийняв рішення при неповному з»ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, викладені у ньому висновки не відповідають обставинами справи, також є недоведеними ті обставини, які суд першої інстанції вважає встановленими.

Зокрема, скаржник апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що водій ОСОБА_3 вчинив дорожньо-транспортну пригоду у неробочий час та відповідно здійснював користування автомобілем у власних цілях, тому згідно положень ст.ст. 1166, 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана особі чи майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, у даному випадку ОСОБА_3

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.11.2016 прийнято апеляційну скаргу до провадження, справу призначено до слухання на 14 грудня 2016 року на 11 год. 00 хвилин (а.с. 87).

09 грудня 2016 року до Рівненського апеляційного господарського суду через канцелярію суду на виконання ухвали від 18.11.2016 надійшов витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформований станом на 29.11.206 року.

Позивач правом на подання відзиву не скористався.

У судовому засіданні, яке відбулось 14 грудня 2016 року, представник позивача не реалізував процесуальне право на участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 95).

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26 грудня 2011 року, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в правовому полі статей 101, частини 1 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Позивача, за наявними у справі матеріалами.

Представник Відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає рішення господарського суду Вінницької області від 25.10.2016 у справі № 902/746/16 таким, що підлягає скасуванню із винесенням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, просить апеляційну скаргу задоволити.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника а Відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшов до висновку, що рішення господарського суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року слід залишити в силі, апеляційну скаргу Відповідача залишити без задоволення. При цьому апеляційний господарський суд виходив з такого.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 20.08.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (за договором - страховик) та ОСОБА_4 (за договором- страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 06/6755770/0202/14 (далі - договір), об'єктом страхування за яким є транспортний засіб - автомобіль "Skoda Superb Elegance", державний номер НОМЕР_1. Згідно з п. 6.1 договору страховим ризиком за договором є, зокрема, дорожньо-транспортна пригода.

Як вбачається із довідок Відділу ДАІ м. Вінниці УВМС України у Вінницькій області, 05.11.2014р. близько 18 год. 10 хв. в м. Вінниця на перехресті вулиць В.Порика-Юності відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу "Skoda Superb Elegance", д.н. НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4 та транспортного засобу "УАЗ-3303", д.н. НОМЕР_2, що належить ВАТ "Вінницяобленерго" під керуванням ОСОБА_3, а саме: ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_3, порушив правила проїзду перехресть, що призвело до скоєння ДТП.

В результаті зазначеної ДТП, застрахований автомобіль НОМЕР_4, отримав механічні пошкодження, що підтверджуються довідкою ДАІ.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 16.12.2014р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

06.11.2014р. власник застрахованого транспортного засобу автомобіля НОМЕР_4, звернувся до позивача із заявою № про факт настання події та виплату страхового відшкодування у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою.

Як вбачається із матеріалів справи, з метою визначення вартості збитку, заподіяного пошкодженням застрахованого автомобіля НОМЕР_4, позивачем було проведено його огляд, за наслідками якого складено Акт огляду транспортного засобу від 07.11.2014р. та 08.11.2014р. ТОВ "Джерман-Центр" складено рахунок №ЗС00005918, відповідно до якого вартість ремонту застрахованого ТЗ склала 74117,16 грн.

15.12.2014р. позивачем складено страховий акт по справі № НОМЕР_5, відповідно до якого: сума збитку складає 74117,16 грн, розмір франшиз складає 0,00 грн, сума до виплати складає 74117,16 грн.

На підставі страхового акту № від 15.12.2014р. та згідно рахунку №ЗС00005918 від 08.11.2014р., позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором, здійснив виплату страхового відшкодування шляхом перерахування на СТО ТОВ "Джерман-Центр" 74117,16 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 16.12.2014р.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" перейшло в межах суми 74117,16 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки УАЗ-3303", д.н. НОМЕР_2 застрахована у ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/9263238, то часткове відшкодування в межах ліміту відповідальності покладається на ПрАТ "СК "Арсенал Страхування".

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до даних поліса АС/9263238 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 50000 грн, а франшиза складає 0,00 грн.

Нормами статті 1194 Цивільного кодексу України визначено, особа яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

Отже сума залишку, яка не відшкодовується страховою компанією ПрАТ "СК "Арсенал Страхування", в якій застраховано цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП складає 24117,16 грн. (74117,16 грн - 50000,00 грн).

З огляду на вищенаведене, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тому Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" завернулось з даним позовом до суду.

Розглядаючи позовні вимоги , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Нормами частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п.1,3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність покладається на винну особу.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб (автомобіль НОМЕР_3), яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю НОМЕР_4, належить ОСОБА_2 акціонерному товариству "Вінницяобленерго", вказане стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Наявними в матеріалах справи копіями договору № 23/13 від 07.11.2013р. про повну матеріальну відповідальність, подорожнього листа №001716 вантажного автомобіля від 05.11.2014р., наказу № 76-к від 31.07.2015р. вбачається, що ОСОБА_3, який керував автомобілем НОМЕР_3, на момент скоєння ДТП працював на посаді водія ОСОБА_2 акціонерного товариства "Вінницяобленерго". Окрім того вказані факти не заперечується відповідачем.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Вина працівника ОСОБА_2 акціонерного товариства "Вінницяобленерго" (водія ОСОБА_3В.) у заподіянні шкоди внаслідок ДТП встановлена постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 16.12.2014р., відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що не заперечується відповідачем.

Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Наведене також випливає з приписів п.1 ч.3 ст.22 ЦК України, згідно якої збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки (автомобіля НОМЕР_3), має відповідати за шкоду, завдану з вини свого працівника (водія ОСОБА_3В.).

Нормами статті 1194 Цивільного кодексу України визначено, особа яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування 20.08.2014 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (за договором - страховик) та ОСОБА_4 (за договором- страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 06/6755770/0202/14 (далі - договір), об'єктом страхування за яким є транспортний засіб - автомобіль "Skoda Superb Elegance", державний номер НОМЕР_1. Згідно з п. 6.1 договору страховим ризиком за договором є, зокрема, дорожньо-транспортна пригода.

Як вбачається із довідок Відділу ДАІ м. Вінниці УВМС України у Вінницькій області, 05.11.2014р. близько 18 год. 10 хв. в м. Вінниця на перехресті вулиць В.Порика-Юності відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу "Skoda Superb Elegance", д.н. НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_4 та транспортного засобу "УАЗ-3303", д.н. НОМЕР_2, що належить ВАТ "Вінницяобленерго" під керуванням ОСОБА_3, а саме: ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_3, порушив правила проїзду перехресть, що призвело до скоєння ДТП.

В результаті зазначеної ДТП, застрахований автомобіль НОМЕР_4, отримав механічні пошкодження, що підтверджуються довідкою ДАІ.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 16.12.2014р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

06.11.2014р. власник застрахованого транспортного засобу автомобіля НОМЕР_4, звернувся до позивача із заявою № про факт настання події та виплату страхового відшкодування у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що з метою визначення вартості збитку, заподіяного пошкодженням застрахованого автомобіля НОМЕР_4, позивачем було проведено його огляд, за наслідками якого складено Акт огляду транспортного засобу від 07.11.2014р. та 08.11.2014р. ТОВ "Джерман-Центр" складено рахунок №ЗС00005918, відповідно до якого вартість ремонту застрахованого ТЗ склала 74117,16 грн.

15.12.2014р. позивачем складено страховий акт по справі № НОМЕР_5, відповідно до якого: сума збитку складає 74117,16 грн, розмір франшизи складає 0,00 грн, сума до виплати складає 74117,16 грн.

На підставі страхового акту № від 15.12.2014р. та згідно рахунку №ЗС00005918 від 08.11.2014р., позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором, здійснив виплату страхового відшкодування шляхом перерахування на СТО ТОВ "Джерман-Центр" 74117,16 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 16.12.2014р.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" перейшло в межах суми 74117,16 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки УАЗ-3303", д.н. НОМЕР_2 застрахована у ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/9263238, то часткове відшкодування в межах ліміту відповідальності покладається на ПрАТ "СК "Арсенал Страхування".

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до даних поліса АС/9263238 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 50000 грн., а франшиза складає 0,00 грн.

Нормами статті 1194 Цивільного кодексу України визначено, особа яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням.

Отже сума залишку, яка не відшкодовується страховою компанією ПрАТ "СК "Арсенал Страхування", в якій застраховано цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП складає 24117,16 грн. (74117,16 грн - 50000,00 грн).

З огляду на вищенаведене, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тому Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулось з даним позовом до суду.

Оскільки сума залишку, яка не відшкодовується страховою компанією ПрАТ "СК "Арсенал Страхування", в якій застраховано цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП, згідно поліса АС/9263238, складає 24117,16 грн. (74117,16 грн - 50000,00 грн) то, відповідач зобов'язаний відшкодувати вказану різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в порядку регресу, як власник джерела підвищеної небезпеки.

Посилання апелянта на вимоги ч. 3 ст. 1187 ЦК України та твердження про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася не в робочий час та відповідно не в процесі виконання водієм ОСОБА_3 своїх трудових обов'язків, оскільки, як стверджує відповідач, водій ОСОБА_3 користувався службовим автомобілем у власних цілях, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки з матеріалів справи не вбачається та відповідачем не доведено факту звернення відповідача до компетентних правоохоронних органів за фактом неправомірного заволодіння ОСОБА_3 чужим транспортним засобом (його угону, викрадення тощо). Адже, факт неправомірного заволодіння має бути встановлений за результатами розслідування правоохоронними органами кримінальної справи та її розгляду судом, в зв'язку з чим презюмується факт правомірного володіння та користування ОСОБА_3 транспортним засобом ОСОБА_2 акціонерного товариства "Вінницяобленерго" з відома останнього. Крім того, відповідач (апелянт) не вжив заходів до проведення службового розслідування щодо використання підлеглим працівником транспортного засобу у власних цілях.

Відтак, колегія суддів констатує, що доводи заявника суперечать вимогам ч.3 ст.1187 ЦК України та не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно ст.49 ГПК.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Вінницяобленерго" від 09.11.16р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року у справі №902/746/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №902/746/16 повернути господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Грязнов В.В.