КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2016 р. Справа№ 910/13978/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Капля А.С. - представник, дов. № 7 від 25.07.2016;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніверсал Асістанс"

на рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2016

у справі № 910/13978/16 (суддя Дупляк О. М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніверсал Асістанс"

до Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Інтер-Поліс"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю „Юніверсал Асістанс" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ІНТЕР-ПОЛІС" про стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу за невиконання зобов'язань за договором доручення у розмірі 4 250,00 грн., пені у розмірі 2 639,91 грн., 3% річних у розмірі 168,00 грн. та інфляційного збільшення боргу у розмірі 1 064,03 грн.

Рішенням від 11.10.2016 господарський суд міста Києва в задоволенні позову відмовив.

Не погоджуючись з зазначеним ТОВ „Юніверсал Асістанс" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2016 у справі № 910/13978/16 повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 8 121,94 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніверсал Асістанс" на рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2016 у справі № 910/13978/16 прийнято до провадження; розгляд апеляційної скарги призначено на 13.12.2016 у судовому засіданні за участю представників сторін.

В судове засідання 13.12.2016 повноважний представник відповідача не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважного представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті. Повноважний представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2016 у справі № 910/13978/16 має бути скасовано та задоволені позовні вимоги частково.

Як вбачається із матеріалів справи, 14.10.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір № 55 про надання послуг, відповідно до п.п. 1.1, 2.1 якого, відповідно до строків й умов договору, позивач, за договором виконавець, надасть відповідачу, за договором замовнику, послугу, зазначену в п. 1.1 договору, за відповідну плату, зазначену в п. 4 цього договору; послуги включають: виділення окремої абонентської лінії телефонного зв'язку для прийому потенційних та існуючих клієнтів відповідача з метою інформування їх про продукцію відповідача; даний договір укладений на один рік, починаючи з 14.10.2013 і закінчуючи 13.10.2014; цей договір продовжується автоматично, якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону за 1 місяць до розірвання договору.

Згідно із п.п. 4.1-4.4 договору № 55 відповідач виплачує позивачу плату за виконання наданих послуг у розмірі 500,00 грн., в тому числі ПДВ 83,33 грн. на місяць; оплата за надані послуги здійснюється відповідачем протягом 5 банківських днів з моменту отримання всіх документів, які підтверджують час та вартість наданих послуг (рахунки, акти виконаних робіт), за умови відсутності зауважень до наданих документів та відомостей, що містяться у рахунках та/або актах виконаних робіт; у випадку виникнення зауважень, відповідач має право опротестувати такий рахунок протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунку та актів виконаних робіт, сповістивши про це позивача в письмовому вигляді з викладенням причин; якщо протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунок не був спростований відповідачем, він вважається акцептованим і підлягає сплаті в термін, передбачений п. 4.2 даного договору.

Позивачем було належним чином виконано умови договору № 55 та надано відповідачу послуги на загальну суму 4 250,00 грн., що підтверджується рахунками на оплату та актами надання послуг, а саме: № 1091 від 16.12.2013 (акт надання послуг № 1110 від 16.12.2013), № 215 від 18.03.2014 (акт надання послуг № 217 від 18.03.2014), № 250 від 31.03.2014 (акт надання послуг № 252 від 31.03.2014), № 350 від 30.04.2014 (акт надання послуг № 352 від 30.04.2014), № 426 від 30.05.2014 (акт надання послуг № 428 від 30.05.2014), № 523 від 27.06.2014 (акт надання послуг № 525 від 27.06.2014), оригінали зазначених документів були оглянуті колегією суддів у судовому засіданні 13.12.2016.

Однак, зазначені акти підписані лише позивачем.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача надіслано зазначені вище рахунки та акти надання послуг, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком № 9765 від 30.03.2015, а отримання зазначеного цінного листа відповідачем 03.04.2015 підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за № 17055998.

Також, позивачем було надіслано на адресу відповідача претензію від 30.07.2014, у якій позивач зазначив, що ним були виставлені рахунки, згідно із якими відповідач не оплатив послуги в повному обсязі та просив, керуючись ст.ст. 526, 624, 625 ЦК України, договором № 55 про надання послуг від 14.10.2013, сплатити вартість робіт, що складає 4 250,00 грн. на поточний рахунок позивача.

Апеляційний господарський суд вважає за необхідне вказати на те, що враховуючи умови п.п. 4.3, 4.4 договору № 55, зазначені рахунки та акти надання послуг є акцептованими відповідачем та підлягають сплаті в термін, передбачений п. 4.2 договору № 55.

Крім того, апеляційний господарський суд зазначає, що відповідачем також не надано заперечень щодо укладення між сторонами договору № 55 та надання позивачем послуг за вказаним договором після отримання відповідачем претензії від 30.07.2014 та отримання останнім 03.04.2015 рахунків: № 1091 від 16.12.2013, № 215 від 18.03.2014, № 250 від 31.03.2014, № 350 від 30.04.2014, № 426 від 30.05.2014, № 523 від 27.06.2014 та актів надання послуг: № 1110 від 16.12.2013, № 217 від 18.03.2014, № 252 від 31.03.2014, № 352 від 30.04.2014, № 428 від 30.05.2014, № 525 від 27.06.2014 та до подання позову до господарського суду міста Києва.

Твердження відповідача у письмових поясненнях від 11.10.2016, поданих до господарського суду першої інстанції, про те, що голова правління відповідача, станом на 14.10.2013 - ОСОБА_3, не підписувала договір № 55 від 14.10.2013, а підпис ОСОБА_3 суттєво відрізняється від її підпису на інших договорах, підписаних нею від свого імені та від імені товариства, є безпідставними, крім того, відповідачем в клопотанні про призначення експертизи не наведено жодних доводів, які б підтверджували те, що позивач знав чи за всіма обставинами не міг не знати про те, що підпис на договорі про надання послуг № 55 від 14.10.2013 не належать керівнику відповідача, також не надано доказів того, що печатка відповідача, відтиск якої наявний на вказаному договорі, була втрачена та/або викрадена на момент підписання договору.

Принагідно, слід зазначити, що договір № 55 не було визнано недійсним в судовому порядку.

Як вбачається із протоколу судового засідання господарського суду міста Києва від 12.09.2016 у справі № 910/13978/16, у даному судовому засіданні, за участю повноважних представників позивача та відповідача, зафіксовано, що суд оглянув поданий представником позивача оригінал договору № 55 від 14.10.2013.

Дослідивши додані позивачем до позовної заяви оригінали актів надання послуг, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що вони не містять підпису відповідальної (уповноваженої) особи позивача, і містять лише відтиск печатки позивача, однак, вважає, що позивачем помилково додано до позовної заяви примірники актів надання послуг, які не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Апеляційний господарський суд вказує на те, що господарський суд першої інстанції не був позбавлений права витребувати від позивача, для огляду, належним чином оформлені примірники актів надання послуг, а також, витребувати від відповідача, для огляду, надіслані позивачем та отримані відповідачем, акти надання послуг, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 17055998 (а.с. 39).

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Із повідомлення про вручення поштового відправлення № 17055998 вбачається, що рахунки та акти наданих послуг отримано відповідачем 03.04.2015, отже, враховуючи п. 4.2 договору № 55, відповідач повинен був здійснити оплату за надані позивачем послуги до 10.04.2015.

Доказів оплати за надані позивачем послуги за договором № 55 у встановлений строк, а саме до 10.04.2015, відповідачем не надано та не міститься таких доказів у матеріалах справи.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги згідно із договором № 55 у розмірі 4 250,00 грн., є такою, що підтверджена матеріалами справи, відповідає чинному законодавству та не спростована відповідачем.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню згідно із ч.1 ст. 230 ГК України, у розмірі 2 639,91 грн.

В ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.1 договору № 55 сторони погодили умову про те, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із цього договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором і чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Однак, у договорі № 55 відсутня умова про розмір пені за прострочку платежу.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом; так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій"; у таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини; наведене не виключає можливості покладення на боржника також і відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов'язання. (п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Отже, оскільки розмір пені за прострочку платежу сторонами у договорі № 55 не погоджено, спеціальний нормативний акт, який регулює нарахування пені у спірних правовідносинах, відсутній, правові підстави для нарахування позивачем пені, яка підлягає стягненню з відповідача, також відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається із розрахунків штрафних санкцій до рахунків (а.с. 13-18), доданих позивачем до позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 09.04.2015 по 28.07.2016.

Однак, позивачем невірно визначено початок періоду прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки рахунки та акти наданих послуг отримано відповідачем 03.04.2015, а враховуючи п. 4.2 договору № 55, відповідач повинен був здійснити оплату за надані позивачем послуги до 10.04.2015.

Отже, прострочення виконання грошового зобов'язання відповідача перед позивачем почалось з 10.04.2015.

Таким чином, здійснивши перерахунок сум інфляційних нарахувань та 3% річних, нарахованих позивачем, з урахуванням правильної дати початку періоду прострочення виконання грошового зобов'язання, апеляційний господарський суд вважає суми інфляційних нарахувань у розмірі 1 058,74 грн. та 3% річних у розмірі 166,26 грн. правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів апеляційного господарського суду переглянула спір відповідно до ст. 101 ГПК України і дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення у справі про часткове задоволення позову, оскільки позовні вимоги, частково, є обґрунтованими та доведеними. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніверсал Асістанс" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніверсал Асістанс" на рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2016 у справі № 910/13978/16 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.10.2016 у справі № 910/13978/16 скасувати повністю і прийняти нове рішення.

3. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніверсал Асістанс" задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Інтер-Поліс" (01033, м. Київ, вул. Володимирська, 69; ідентифікаційний код 19350062) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніверсал Асістанс" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; ідентифікаційний код 35221782) 4 250,00 грн. основного боргу, 3% річних у розмірі 166,26 грн., інфляційні нарахування на суму боргу у розмірі 1 058,74 грн., 928,91 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Інтер-Поліс" (01033, м. Київ, вул. Володимирська, 69; ідентифікаційний код 19350062) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніверсал Асістанс" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; ідентифікаційний код 35221782) 1 021,80 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Справу № 910/13978/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич